Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Tervetuloa vieraani Mikko Takala. - Kiitoksia.
Ennen ohjelmaa keskustelimme elämästäsi ja totesimme, että -
voisi tehdä useammankin ohjelman mutta tiivistämme asioita ikään kuin -
merkkipaaluja elämässäsi. Yksi ajoittuu heti varhaislapsuuteesi -
ja oli asioita, jotka ovat seuranneet koko elämäsi -
aina tähän päivään asti. Kerrotko vähän niistä.
50-luvun lopussa vanhempani tapasivat Riihimäellä -
äitini asui pienessä maapaikassa -
ja kuinka ollakaan niin vieressä oli aliupseerikoulussa nuori mies.
He tapasivat ja siitä lähti lapsi alulle ja vähän ajan päästä -
parissa perheessä oli kauhun paikka, että näin on tapahtunut.
Sen aikaisissa yhteis- kunnallisissa olosuhteissa -
tilanne oli se, ettei muuta kuin avioliittoon ja pois kotoa.
Nuoripari lähti sitten odottamaan lasta alivuokralaisasuntoon -
Helsinkiin, Käpylään johonkin yläkerran asuntoon -
ja elämä lähti liikkeelle, koska pieni vauva syntyi lokakuussa -
eli minä synnyin silloin tällaisena vahingonlaukauksena.
Traagista asiassa on ollut se, -
että ei se ollut kovin onnellista.
Äidillä sitten petti psyykkinen terveys -
ja kun olin 9 kk ikäinen seuraavana kesänä -
isä toi äidin ja minut isovanhemmille Riihimäelle -
pieneen maapaikkaan, jossa minusta tuli isovanhempieni "neljäs lapsi".
Siellä meillä oli pieni maatila, -
jossa isoisäni ja isoäitini muodosti toisaalta ihan kuin isän ja äidin -
tai heistä tuli sitä.
Meillä oli siellä 6-7 lehmää, 100 kanaa, yksi hevonen, kissoja -
ja se oli parasta mahdollista mitä pieni lapsi voi saada -
mutta tästä syntyy 2 raidetta minun elämääni -
mitkä ovat seuranneet ja vaikutta- neet elämässäni monella tavalla.
Kun tuollainen vahingonlaukaus tulee niin eikö nykyään -
aika usein päädytä aborttiin.
Voit kuitenkin kiittää Herraa, -
että sait syntyä, koska Jumalalle et ollut vahingonlaukaus.
Kun siirryit 9 kk vanhana isovanhemmille -
niin millä tavalla sitten suhde vanhempiisi jatkui sen jälkeen.
Isä jatkoi elämäänsä Helsingissä eli voi sanoa, että minulla oli -
tämä on vähän kummallinen juttu, että oli olemassa biologinen isä -
jota kutsuin isäksi ja mutta hän oli enemmän Helsingin kummisetä.
Häntä ei paljon näkynyt ja sitten -
äiti oli erittäin väsynyt ja jälkeenpäin olen saanut tietää, -
että hän on ollut myös psykiatrisessa sairaalassa siihen maailmanaikaan -
muutaman kuukauden.
Näinpä isovanhempani pitivät minusta huolta ja -
olivat todellisuudessa vanhempani -
mutta he olivat vanhan ajan hyviä uskovia ihmisiä -
ja minulle opetettiin iltarukoukset.
Silloin oli ompeluseuroja -
missä laulettiin virret ja meillä aina rukoiltiin ja -
luettiin joskus Jumalan Sanaa.
Voi sanoa, että se oli paras mahdollinen koti -
mutta tämä isän ja äidin tilanne.
He olivat virallisesti avioliitossa -
mutta todellisuudessa ei juuri missään tekemisissä.
Millä tavalla ja miten pitkään he sitten elivät?
Äidin tilanne päättyi siihen, että juhannusaattona -63 -
tapahtui junaonnettomuus. Sanon tällaisen vähän omituisen sanan -
kerron tästä myöhemmin lisää eli hän kuoli junaonnettomuudessa -
ja isäni jatkoi elämää ja hänellä oli yrityksiä -
saada naissuhteensa toimimaan mutta ne eivät koskaan toimineet.
Minut sijoitettiin isovanhemmilleni -
varmaankin virallisesti näin olen jälkeenpäin kuullut -
lapsena sitä ei sillä lailla mieti vaan on siinä mamman ja papan kanssa.
Minulta salattiin 18-vuotiaaksi saakka, -
että äitini kuolema oli itsemurha. - Aivan.
Kyllä täytyy sanoa ihan näin TV-kameroiden edessä, -
että sellainen valehtelu -
sanoisin tässä tapauksessa valehtelu se tuntuu sellaiselta -
eli lapsen ikäkauden mukaan täytyisi puhua sillä lailla totta, -
mikä on myös 5 v. kuluttua totta.
Eihän tietystikään ihan pienelle lapselle voi kertoa kaikkia asioita -
mutta sen mukaan kuin asia on eli kaikki muut kylällä ja yhteisössä -
tiesivät miten asiat on ja minulle tehtiin kummallisia kysymyksiä -
ja ihmeteltiin ja siinä asiassa oli sellainen kummallinen suhde.
Samaan aikaan isä jatkoi elämäänsä kunnes olin 12 v. -
ja kuin kirkkaalta taivaalta tulee viesti, että isältä on katkennut -
33-vuotiaana verisuoni päästä ja hän kuoli.
Jos ajattelee varhaislapsuuttasi -
niin et päässyt saamaan äidin etkä isän syliä -
ja haavat, jotka tulivat, kun sait kuulla -
äitisi junan alle juoksemisesta ja mitä mahdollisesti muita -
negatiivisia asioita niin aikamoiset haavat sait nuoruudessasi.
Pitää paikkaansa, että monet itkut itkin.
Kansakoulussakin kaikkein pahin aika vuodesta, oli äitienpäivä.
Sitä ennen kaikki lapset koulussa askartelivat äitienpäiväkortin.
Minä lähinnä itkin. Tein sitä ja teimme opettajan kanssa sopimuksen, -
että vaikka siinä lukee äidille, niin se on sitten isoäidille.
Joskus sitä yritettiin korjata jotenkin "mammalle" tai "isoäidille" tai jotain -
mutta pelkästään sana "äiti" niin aloin melkein heti itkemään.
Siinä se tyhjiö, mikä syntyy rakkauden suhteen -
ja itsevarmuutta ja muuta sellaista rohkaisua, mitä lapsi tarvitsee -
kasvaessaan ja kehittyessään. Se jäi vajaaksi, -
joka ennemmin tai myöhemmin tulee elämään niin kuin sinullakin kävi.
Näin on tapahtunut.
Jos ajattelee sitä, että vielä -60-luvun lopun kansakoulu oli -
samanlainen paikka kuin oma koti, siellä oli samat arvot -
mutta kun menin poikalyseoon 10-vuotiaana piti nopeasti opetella -
pärjäämään poikien kanssa ja kavereiden keskellä.
Piti olla hyvä urheilussa, piti olla sitä ja tätä.
Piti opetella polttamaan "röökiä" -
muuten ei porukoissa pystynyt olemaan.
Sinun piti hakea itseluottamusta urheilusta ja muusta, -
jotka sinänsä ovat hyviä asioita mutta siinä yhtenä kannustimena -
saattoi olla nämäkin. - Kyllä, pitää ihan täysin paikkansa.
Olit lukiossa ja jouduit siellä mukautumaan -
porukan arvojen mukaan. Millaista aikaa se oli?
Rippikouluikäisenä tein hyvin selkeän uskonratkaisun.
Olin seurakuntanuorissa mutta kuitenkin siinä oli välillä aikoja, -
että olin enemmän diskossa ja vähemmän uskossa.
Välillä enemmän uskossa ja vähemmän diskossa.
Tällaisia hyvin tyypillisiä kaljakokeiluja oli mukana ja -
se oli ristiriitaista aikaa monella tavalla.
Tulit ylioppilaaksi Riihimäellä ja lähdit elämään.
Mitä tapahtui sen jälkeen?
Lukiossa poikalyseossa löytyi alemmalta vuosikurssilta, -
tulikin kun jäinkin luokalle, koska joka kunnon pojan piti jäädä vähintään -
kerran luokalle. Minäkin sitten jäin ja sieltä tulikin tyttöjä ja löytyi -
nykyinen vaimoni, Outi ja aloimme seurustella.
Armeijan jälkeen lähdin sitten opiskelemaan kasvatustieteitä.
Outi meni lastentarhaopettaja- opistoon ja kun hän valmistui -
päätimme perustaan perheen -82.
Siitä vuoden päästä syntyi ensimmäinen vauva -
meidän nuorin eli meillä on 3 lasta, siinä -80 luvun alussa -
perheemme lähti kehittymään eteenpäin.
Mistä sä lähdit perheelle leipää etsimään?
Perheelle piti etsiä leipää, milloin olin toimittajana, -
olin urheilutoimittajanakin pitkiäkin aikoja.
Sitten yks, kaks kesken opintojen tuli puhelinsoitto -
kurssikeskuksesta, nykyinen aikuiskoulutuskeskus, -
tarjottiin sellaista työtä, missä on kurssin veto -
koulunsa keskeyttäneille nuorisotyöttömille -
kaikkein huonoimmassa asemassa, tuletko vetämään tätä.
He tiesivät, että olen epäpätevä mutta ketään muuta ei saada -
kurssi oli juuri alkanut, psykologipohjainen -
koulutettu ihminen lähti pois ja minä menin sinne.
Ensimmäinen homma oli nuoriin tör- mätessäni, että opetussuunnitelma -
piti heittää olan yli, ei siitä ollut mitään hyötyä.
Piti paneutua nuoriin ja saada heidän elämässään syntymään asioita.
Täytyy kertoa pieni hauska tapahtuma.
Siellä oli vanhan kansan vahtimestari.
Se katseli, kun nuoria alkoi tulla ja yleensä hitsarikursseille ja muille -
teollisuuskursseille tuli vanhan kansan duunareita, -
kun nämä nuoret tuli oli mitä merkillisimpiä kirjavia, -
tukka näin ja noin ja punkkareita ja hevareita.
Niitä alkoi siihen aikaan tulla. Niitä tuli ovesta, tyttöjä ja poikia -
ja muistan kun se katseli niitä halveksivan näköisenä, -
kirosi raskaasti ja sanoi: "Tarttis lintukirjan, että noi vois tunnistaa."
Siinä oli sinun ns. asiakkaat.
He olivat asiakkaita ja näiden lintukirjan kavereitten kanssa -
heidän elämänsä oli aika järkyttävässä jamassa -
ja he tarvitsivat ihan muuta kuin perinteistä opetussuunnitelmaa -
ja siitä lähdettiin liikkeelle rakentamaan kurssin kautta -
heidän elämäänsä eli mitä he voisivat tehdä elämällänsä.
Tuli mieleen kysyä, kun sinulla oli niitä haavoja -
ja tiedät mitä on niitä kantaa.
Tuliko mieleen se, että noillakin on ollut haavoja -
ja he eivät ole saaneet lapsuutta, joka olisi tehnyt heidät toisenlaiseksi.
Kyllä varmasti näin on.
Varmasti ihmistä valmistellaan tässä ajassa monella tavalla.
Se ei ole aina pelkästään sellaista,-
että meillä on jotain älyllistä tietoa, osaamista, ollaan täydellisiä, hyviä -
vaan Jumalan tie on hyvin useasti sitä, että Hän tietyllä lailla -
sitä meidän omaa kokemaa rikkinäisyyttä myös käyttää siinä, -
että varmasti asennoiduin ja lähdin heidän kanssaan tekemään työtä -
toisella lailla, kuin mitä yliopistossa opetettiin.
Saattaisiko sekin olla jo siinä vaiheessa Jumalan koulua sinulle, -
että kun sinä näit heitä ja tiesit sydämessäsi niitä haavoja -
niin sait tavallaan ikään kuin näkymättömästi terapiaa itsellesi.
Varmasti näin on. Tietysti kun on opiskellut terapiaa enemmän -
niin koskaan ei pitäisi hankkia asiakkaita itseä varten.
Se oli onneksi silloin nimenomaisesti koulutus -
ja se oli kurssi mutta kyllä se on selvä asia, -
että totta kai se toimi molempiin suuntiin.
Mulle oli tärkeätä, että ne ihmiset saavat paikkansa yhteiskunnassa -
ja menestyisivät, alkaisivat eheytyä ja pääsisivät eteenpäin.
Se oli minulle tosi vahva sydämen asia.
Raamatussa puhutaan, että Jeesukselle tuli sääli ihmisiä ja -
milloin mitäkin kohtaan eli ehkä sinullekin tuli sääli ja halusit auttaa.
Niin, kyllä se kutsu syrjäytyneiden ja eri lailla haavoitettujen pariin -
se kutsu on ollut aina erittäin voimakas.
Mitä tahansa akateemista olen elämässäni tehnyt ja oppinut -
niin huomaa sellaisen asian, että -
kuule Martti, minä olen kuitenkin kansan mies. - Joo.
Myöhemmin ehkä keskustellaan mutta on tullut esille, -
että tykkäät käden taidoistasi, olet rakentanut 3 taloa, 2 ihan uutta -
ja yhden saneerannut.
Se osoittaa, että olet käytännön kansan mies.
Niin, arvostan tosi paljon sellaisia ihmisiä, -
jotka ei pelkästään "höpötä" vaan ihan oikeasti tekee.
Naiset jotka tekee esimerkiksi niitä asioita, -
mitä näen ja koen, että minun isoäitini teki.
Teki ruuat, hoiti navetan, myikanan- munia, kohtasi ihmisiä ja myi maitoa.
Pappa teki metsä- ja peltotöitä.
Olin heidän mukanaan, se oli elävää elämää.
Siinä puhuttiin, tultiin kaikkien kanssa toimeen.
Sain valtavan upean, käytännön elämän esimerkin, -
että millä tavalla vastuullisesti tätä elämää tehdään.
Tämä on vain sellainen elämän tosiasia, -
että mikä on se meidän oman elämän todistus. - Aivan.
Käytännön tasolla, ei pelkästään höpötetä ja puhuta pelkästään -
teoriatasolla tällaisia kuorikerrosasioita. - Kirjaviisautta.
Pelkästään mutta niillä on hyöty mutta se pitää olla prosessi.
Tämä mistä kerrottiin aikuis- koulutuskeskuksesta ja sä teit siitä -
menit ihan väitöskirjatasolle, etenit myös tällä teoreettisella alueella -
mutta siitä tuli yksi pilari sinun elämääsi. - Niin.
Siitä tuli tällaisesta hyvin konkreettisesta -
hyvin uudistuksellinen väitöskirja missä nimenomaisesti näitä tällaisia -
"lintukirjan nuoria" oli 10-11 kpl ja -
se johti siitä hyvin voimak- kaaseen elämän nousukiitoon, -
jolloin voi sanoa, että samaan aikaan ote kirposi tästä, -
mitä Jumala olisi halunnut elämässäni.
Sinä menit politiikkaan ja etenitkin sillä alueella -
ja muillakin "maallisilla" alueilla -
ihan sinne aika vahvaan tasoon, -
joka sai sinut etääntymään Jumalasta, -
joka sinulle oli rippikoulusta lähtien olemassa -
ja tuli toisenlaiset henkivallat siihen. Kerro niistä muutamalla sanalla.
Olihan se yhteiskunnan huipulla oleminen aika ihmeellinen asia.
Politiikassa olin Iiro Viinasen kanssa samassa puolueessa -
ja Iirolla oli vähän yli 700 ääntä ja minulla 350 ääntä, -
ja lopuilla aika paljon vähemmän siis nimenomaan kokoomuksessa.
Sitten vähän ajan päästä liityin vapaamuurareihin -
ja sieltä sitten ensimmäisen valon ja vannomisen jälkeen kävelin -
ns. karitsannahka mukana, joka piti kuulemma antaa tulevalle leskelle, -
että kun minusta aika jättää niin tulevalta leskeltä tullaan pyytämään -
johonkin rituaalisiin toimituksiin.
Sen jälkeen en sinne mennyt. Minulle tuli niin paha olo.
Toinen uoma oli, että 20 v. harrastin karatea.
Minulla oli 3. danin musta vyö.
Siinä sitten tällainen mietiskelyyn suuntautuminen -
toi myös zenin tien missä ruvetaan näkemään, että kaikki -
jumalat, kaikki jumaluus vie samaan päämäärään.
Sitten kun tätä tietä meni, -
mulla oli hyvin nopea ammatillinen nousu -
rahaa tuli ovista ja ikkunoista, oli kaikennäköistä hienoa olevinaan -
mutta sisällä oli ihan hirvittävä kipu.
Sitten siitä tuli oikein, -
mä sain semmosen julkinen parjauskampanja ja hyökkäyksen.
Sitten mulla loppui voimat -
ja tuli erittäin voimakas Hengen uudistus -
missä lähdin etsimään nimenomaan sitä Jumalan tietä -
elämääni ja apua.
Jouduin myös kohtaamaan tämän henkivaltatodellisuuden -
aika rajussa muodossa.
Lähdit ikään kuin toisesta pimeydestä valkeuteen -
matkalla oli taistelukenttä ja sen jouduit kokemaan -
mutta kiitos Herralle Jumala vei sinut viivan paremmalle puolelle.
Jumala vei ja minulla oli siihen saakka ollut täydellinen käsitys -
uskovaisuudesta, että luterilaisuus on ainoa oikea -
kaikki helluntailaiset ja muut vapaat suunnat ovat epämääräisiä, -
olivat mielestäni suomeksi suoraan sanottuna täysiä hulluja, huurupäitä.
En halua olla missään tekemisissä, en halunnut edes vierailla -
jossain helluntaiseurakunnassa.
Jumalan huumorintaju on se, että helluntailaisen -
vanhemmisto-veljen kautta Jumala lähetti uudistuksen -
ja sitä kouluaikaa kesti 2 1/2 v.
Jumala lähetti aina 3-4 kk välein uuden opettajan -
ja voisi sanoa, että osa heistä oli selkeitä Jumalan profeettoja, -
mitä lähetti opettamaan ja viemään eteenpäin.
Tämä tie on vienyt sinua lähemmäksi Jumalaa -
sen tässä keskustelussa sain todeta ja nyt olet tässä kansainvälisessä -
afrikkalaisessa seura- kunnassa vanhemmistossa.
Nykyisellään ollaan vaimon kanssa mukana tällaisessa Riihimäellä.
Afrikan nigerialaiset ovat perustaneet kansainvälisen seurakunnan.
Siinä vähän aikaa kun keskusteltiin bishop Isaac Thomasin kanssa -
niin koettiin hyvin voimakkaasti ok, -
nyt on aika tulla tähän palvelu- työhön.
Sanoin, että helluntailaiseksi en ryhdy,olen yhteiskristillinen -
mutta jos kelpaan yhteiskristillisenä, en ole enää luterilainen -
enkä helluntailainen vaan Jeesuksessa Kristuksessa.
Jos tällaisena kelpaan niin tulen ja olen siinä.
He kutsuvat vanhemistossa olevia pastoreiksi, -
sanoin "all right" ei siinä mitään. Voin olla maallikkopastori mutta -
olen mukana siinä johtoryhmässä. - Kun pääset näkemään tällaista -
afrikkalaista kulttuuria ja heidän jumalanpalveluksiaan -
ja vertaat suomalaisiin niin varmasti on paljon eroja.
Onhan se kyllä aika merkillistä, että tässä tällainen suomalainen jäykkä -
ja kun ylistys lähtee, niin sehän lähtee sieltä näin.
Olen todennut, että kyllä siihen yksi Takalakin mahtuu joukkoon.
Se on niin vapaata mutta se mitä arvostan heissä ihan valtavasti.
Heille on Raamattu totta niin kuin minullekin.
Heille on Jeesus ja Pyhä Henki totta niin kuin minullekin.
Jumala on luonut heidät niin kuin minutkin.
Heillä on valtava hätä sieluista ja pelastumisesta niin kuin minullakin.
Heidän tapansa toimia, se tuo tänne happea. Olen vapaa katsomaan.
Minä olen jäykkä, että pystyn vain tallustamaan ylistyksessäni -
ja liikkumisessani, en ole tanssija -
mutta he opettavat, että on synti jos ei tanssi.
Mutta Mikko 2 minuuttia on lähtenyt käyntiin eli kun virta on päällä -
niin sano katsojille mitä Henki sanottavaksesi antaa. Ole hyvä.
Haluan kertoa yhden näyn nopeasti.
Noin 5-6 v. sitten Jumalan Henki näytti hautakiviä.
Sanottiin: "Älä mene siihen, mene eteenpäin."
Sitten näytettiin, oli toukotöiden aika, näytettiin hienot kauniit pellot -
siellä oli vanhanaikainen viljelijä, joka heitteli näin vakasta siemeniä.
Mulle tuli ilo, ymmärsin, että tämä on paimen, joka kylvää.
Mutta yks, kaks vietiin lähemmäksi ja tuli hirvittävä suru -
jälleen apulantaa, ei siemeniä.
Tajusin, että enää ei kylvetä evankeliumin siemeniä -
ja tuli kolmas kuva, taivaasta alkoi sataa, ensin yks, kaks, kolme -
enemmän ja enemmän ja oikein rankkasade.
Tuli kultaisia jyviä, minkä päällä oli öljyä.
Meni mihin tahansa kivien, kantojen, vesakkoon -
niin niissä oli öljy eli voima itsessänsä ja ne alkoi kasvaa.
Tämän sanon uskossa Jeesukseen Kristukseen, näin tulee tapahtumaan -
saamme herätyksen. - Mikko, me saamme ottaa tämän vastaan -
ja toivotaan, että mahdollisimman pian, että sekularisoituva Suomikin -
voisi tulla tuntemaan Vapahtajan.
Kiitos, että kerroit hyvin avoimesti elämästäsi, -
vaikka vain osa siitä saatiin käytyä läpi mutta jotakin saatiin.
Olkoon se tällainen siemen katsojille. Kiitos sinulle.
Kiitoksia, että sain olla tässä, siunausta katsojille.
Olet juuri katsonut "Isännän Pöydässä" ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut voit olla tukemassa -
tämän ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa ruudussa näkyvään numeroon -
tai voit lahjoittaa pankkitilille ruu- dussa näkyvällä tili- ja viitenumerolla.
Kiitos.
Tekstitys: Mauri Porkola