Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Kun kävin läpi vieraani kanssa tätä ohjelman sisältöä, -
niin siinä tuli esiin asia, jonka haluan kertoa heti tähän alkuun.
Kun hän on tehnyt jo toistakymmentä vuotta vankilalähetin työtä, -
niin eräs vanki oli kysynyt häneltä -
"Milloinka Jeesus tulee takaisin? Milloin ollaan loppuajassa?"
Hän tietämättä mitään TV7:stä -
eikä paljon muustakaan tähän liittyen, -
oli sanonut "silloin kun minä näyn televisiossa".
Nyt vieraani on paikalla. Tervetuloa Paavo Pato. -Kiitos.
Tää oli sullekin yllätys, kun sait kutsun tähän nauhoitukseen.
Nytkö tämä toteutuu ja näinkö lähellä ollaan lopunaikaa?
Kyllä, yllätys oli sillä tavalla, että en muistanut enää noita sanoja, -
minun vangille lausumani sanat.
Ne tuli jälkeen päin kun kutsu tuli.
Minähän sillai menin sanomaan sille vangille. Minusta tuli nämä sanat ulos.
Ei ollut muista sanoja, ne vaan tuli.
Pyhä Henki antoi ne sinulle. - Minä uskoisin näin.
Sinä olet keskellä sotaa syntynyt -
rajan toisella puolella. Kerrotko hiukan lähtökohdistasi.
Minä olen niin sanotun välirauhan aikana syntynyt Sortavalan Helylässä.
Siellä oltiin valmistautumassa evakkoon, -
silloin kun mä olin siellä syntynyt 1944.
Täytyy kertoa tämä tapahtuma, joka tapahtui minulle siellä -
pienenä poikana, kun oli vuoden, en osaa sanoa minkä ikäinen olin.
Mä oon ollut pihapiirissä ja -
siinä on minun vanhempi veli ja hänen ystävänsä ollut.
Vanhemmat oli sisällä talossa.
Velipoika oli aikonut niittää - minä olin siinä ulkona nurmikolla -
ystävä oli sanonut mun veljelle, että älä lyö, kun se oli viikate kädessä.
Velipoika oli päättänyt lyödä.
Hän oli lyönyt ja se viikate oli tarttunut kiinni johonkin.
Poika oli luullut, että se on mätäs, mutta se olikin minun poski.
Olin pienenä poikana ollut siellä nurmikolla.
Hän oli vielä nykässyt, sieltä mättäästä irti.
Sun poskessa näkyy vieläkin arpia. - Leviä arpi.
Myöhemmin tulee esille joitakin toisiakin, -
jossa sinun päiväsi on haluttu katkaista ja vammauttaa sinut.
Herra on ollut uskollinen ja pelastanut sinut joka kerta.
Sanoit ne sanat, joita ajattelin. Jumala on varjellut minua pienenäkin.
Joku tarkoitus tällä elämällä on.
Koska pienenä poikana kahteen kertaan -
mä olen ilman syytä ollut meressä, tipahtanut mereen laiturilta.
Löytyy selitys, että se on kierähtänyt, mutta kun pää edellä.
Ja koko kroppa on pitkällään laiturilla, niin miten siellä pää edellä on.
Olet ollut sen verran iso poika, että olet tajunnut, että tuosta putoaa.
Oon tiennyt tietenkin, enkä osannut uidakaan.
Sä olit onkimassa silloin? - Sillin olin uittamassa purjevenettä.
Sitten oltiin onkimassa, meitä oli isompi määrä poikia saaren rannassa.
Minä hain ongen matoja toiselta ponttoonilta.
Olin siirtymässä veneelle takaisin, -
rako ei ollut 20 senttiä,
minä oli sivusuunnassa meressä.
Isä kysy ensimmäisenä kotona, että tönäskö sut joku?
Mä nyt tähän lisään tämän, en äsken sanonut sulle, -
siinä rannassa kastettiin jehovalaisia paljon sinä kesänä, kun tämä tapahtu.
Mutta sehän ei mihinkään tätä asiaa muuta.
Sielläkin oli uskonnollista elämää.
Itse ymmärtäisin, että joku mut heitti sinne.
Aivan. Sulla on ollut monenlaista varjelusta.
Oliko seuraavassa vaiheessa kun menit isän hautajaisiin -
tai niitä aikoja? - Joo. Tapahtui tapahtuma, -
joka pitkälle juontaa minun elämän ihmeellisyyksiin, -
ja Jumalan johdatukseen.
Sain lähteä äitini sijaisena bussimatkalle Aavasaksalle, -
kesälomareissu olisi ollut heillä siellä.
Äiti ei pysynyt lähtemään, kun isä oli kuollut sinä kesänä.
Minä olin hänen sijaisena, sahan työläisiä oli bussi täynnä.
Ja Aavasaksalla oltiin.
Siellä oli juhannusvalvojaiset ollut ja seuraava päivä niin -
siellä oli pikku tyttö äitinsä kanssa paikan päällä.
Minä leikin tytön kanssa ja siitä haluttiin ottaa valokuva.
Siinä oli tien risteys tai ratakiskoista tehty merkki Aavasaksa ja Rovaniemi.
Se jäi meidän taaksemme ja otettiin valokuva -
ja kameraa lähdettiin viemään.
Kyllä mä ymmärsin, että valokuvat olis ihania muistoja jostakin.
Kun sitä kameraa vietiin, niin minä että olisi kiva ollut saada tuo kuva.
Kuulin äänen mun selän takaa, -
"On hyvä ettet saa sitä nyt. Voit sitten sanoa, että sinä oot se."
Mä kiukuttelin äänelle, ettei ne tunne minua, kukaan ei tiedä nimeäkään.
Miten voin saada kuvan ikkään?
Menin linja-autoon istumaan omalle paikalleni ja -
sama ääni jatkaa hattuhyllyltä selän takaa -
"Tuo tyttö valokuvassa on sun tuleva vaimo -
ja sillä on poikalapsi kun menette yhteen".
Olin kauhuissani, mikä tämä puhuja on.
Kysyinkin. Jumala on kaikkivaltias Jumala, taivaan ja maan luoja.
Rupesin keskustelemaan, että sehän on mahdotonta.
Meidän perhe ei ikinä tule tänne Aavasaksalle -
eikä me tiedetä mitään tästä tytöstä.
Ääni vain jatkaa, "Ette te täällä tapaakaan vaan aikojen päästä.
Mä tiesin, että mun takana on kaksi aikuista miestä, -
jotka oli ehkä jonkin verran juhlineet juhannusta.
Ääni sanoi, etten saa katsoa taakse.
Tämä on Raamatussakin, sellainen kohta, missä ei saa katsoa taakse.
Mutta kun mä olin melko villikin, niin yritin mennä tälleen -
ja tuosta katon, mutta en uskaltanut katsoa, kääntää päätäni -
kokonaisvaltaisesti.
Tämä tapahtuma jäi mieleen ja olisin halunnut kertoa kotona -
että mä olen puhunut Jumalan kanssa.
Kaikkivaltiaan Jumalan kanssa, minä pikkuinen poika oon saanut puhua.
Jumala sanoi, ettethän sinä voi mennä sitä kertomaan.
Tämähän on tosi tapahtuma, mutta ne katsoo, että oot tullut aivan pöhlöksi.
Kun isä kuoli, se tuli hulluksi tuo poika ja pannaa sairaalaan ja
lääkitään niin, ettei se ikinä selviä sieltä pois.
Jumala pyyhki minulta tämän muiston pois.
Kotona sanoin vain, että olin valokuvassa tytön kanssa ja -
sillä tytöllä oli silmälasit.
Sen jälkeen en muistanut mitään tästä tapahtumasta.
Ennen kuin... Mä olin mennyt avioonkin ja muutin Ruotsiin.
Erosin, 9 vuotta olin aviossa.
Sitten rukoilin, jos Jumala sulla on mulle aviopuoliso, -
anna sen aviopuolison löytää minut, -
etten juokse joka hameen helman perässä.
Mä sitten -89 tulin Raaheen.
Menin Tiiranlinnaan tansseihin.
Siellä yks tyttö haki minua tanssimaan.
Me rupesimme seurustelemaan, kun hän ihmetteli, -
että uskossa oleva poika ja tansseissa.
Mä kerroin, että mä oon tullut uskoon. Ihme asia hänelle.
Me seurustelimme, mentiin kihloihin, -
ja vihittiin meidät.
Oltiin oltu jo useampi vuosi aviossa, kun me hänen kotonaan -
selaamaan valokuva albumia.
Siellä tulee esiin valokuva, jossa on tyttö ja poika, tienviitta näkyy takana.
Tökkäsin sormella kuvaa, että "minä oon tuossa" -
ja säikähdän, että ei tämä voi olla totta.
Enhän tunne tätä perhettä. Ei tämä voi olla.
Ennen kun minulle palautui Aavasaksan reissu, 1945.
Pala palalta, se on kirjoitettu ylöskin.
Melkein vuorosanatkin, mitä siellä puhuivat aikuiset ja mitä tapahtui.
Valokuva on vaimoni äitillä Rovaniemellä.
Jumala antoi sen palautua siinä vaiheessa.
Antoi palautua tämän.
Mennään sinun miehuuteesi eli takasin päin.
Kun sä kasvoit aikuiseksi, -
niin missä sä olit töissä ja mitä teit?
Kävin pienen matkan merellä.
Kävin paksulevyseppä kurssin ja hitsarina olin Ruotsin puolella.
Joo. - Aikuiselämäni tein hitsarina.
Aika monet siihen aikaan Raahestakin lähti työn perään.
Kun sanoit äsken, että olit uskovaisena miehenä tansseissa -
mutta käydäänpä läpi, missä vaiheessa Herra kutsui sinua.
Jumalahan kutsui minua jo silloin pienempänäkin.
Mä oli pyhäkoulua käynyt ja olin villi ja halusin elää villisti -
niin rukoilin, että "Hyvä Jumala, -
anna minun elää niin kuin itse haluan.
Kyllä minä uskon sinua vanhempana, jos minä kerkiän."
Tiesin, että uskon ratkaisu pitää tehdä.
Ja turhan rohkea rukouskin, että jos minä kerkiän tulla uskoon.
Maailma houkutti niin paljon.
Vaikka tiesit, että Jumala on olemassa ja uskoon olisi hyvä tulla, -
mutta et halunnut. - Nimenomaan. - Miten asiat eteni?
Sä olit sitten jo 45, kun tuli se...
1988 vuonna mä olin hakeutunut asuntolaan, joka oli -
tiesin ettei siellä saa, siellä on säännöt.
Siellä on ...
se oli pelastusarmeijan pitämä yömaja Sundsvallissa.
Siellä oli hyvä olla, kun siellä oli säännöt.
Jumalan sanaa esillä joka viikko, joka aamu ja ruoka siunattiin.
Sitten mä sain oman asunnon, kun olin asunut aikani siellä.
Rupesin hakeutumaan hengellisiin tilaisuuksiin. Jumala kutsui luoksensa.
Hakeuduin Jumalan sanan kuuloon ja tein päätöksen, -
jos olen Jumalan sanaa kuulemassa, en ole huonossa paikassa.
Kunnes tuli -88 lokakuu, tai kesä ensin ja kevät, syksy.
Pelastusarmeijassa oli kampanja, kokoussarja.
Oltiin ilta siellä ja edellisenä iltanakin, meitä oli 3 poikaa siellä, -
Jumala kutsui silläkin hetkellä, "Anna elämäs Jeesukselle!"
"No, en minä." Kavereita pyysin jäämään, mutta kaikilla oli kiire.
Kaikilla oli kiire sieltä pois.
Minäkin lähdin ulos toisten poikien mukana, -
ne lähti omille asunnoilleen ja minä omalle asunnolle.
Tätä en muistanut, ennen kun rupesin puhumaan tästä.
Kävelin sen temppelin oven edessä.
Pikku valheen pyyhkäsin, että mulla bussi lähtee, en voi jäädä.
Kävelin vissiin toista tuntia edestakaisin -
bussipysäkille ja temppelin ovelle, että meen sisälle takaisin.
Mutta en. Menin koti sohvalle ja olin pettynyt, että mitä mä tein.
Jumalan henki sanoi, että huomenna on uusi mahdollisuus.
Mä valmistauduin, että huomenna menen sinne.
Kun menin siihen tilaisuuteen, portailla jo sanoin -
pelastusarmeijan kadetille, joka oli siellä avustamassa, -
sun pitää auttaa minua.
Hän sanoi, että hän auttaa kun oman osuutensa suorittaa.
Hän tuli - hän oli hyvä laulaja ja hyvä soittaan kitaraa.
Minusta tuntu, että laulutkin oli omistettu minulle.
Kun saarnan aika oli ja ne julistivat Jumalan sanaa, -
saarnan aikana mulla varpaista alkoi nousta sellainen lämmin aalto, -
jota on vaikea kuvailla, mutta lämmin aalto.
Nousi ja nousi. Fyysinen kuume on ollut monta kertaa, -
kun keuhkokuume on monta kertaa ollut, niin tiesin mitä kuume on.
Koitin kädellä tälläin, että onko mulla fyysinen kuume.
Ei ollut fyysistä kuumetta.
Hetken päästä olin alttarilla kontallaan ja sanoin, -
"Hyvä Jumala, jos voit käyttää minua, niin käytä."
Minkälaisen elämän ite olen käynyt läpi, niistä voin puhua ja neuvoa.
Siihen tuli avustaja viereen ja kysyi onko mulla joku synti joka painaa.
Sillä hetkellä ei löytynyt syntiä, joka pitäis justiin panna pois.
Minut siunattiin uskoon.
Kun nousin alttarilta niin tuntu, että mä lähden leijumaan.
Mä en pysy siinä lattialla. Mä olin niin köykäsen tuntunen.
Se on käsittämätöntä, miten voi taakat lähteä.
Sanotaan, että taakat kirpoaa Sanassakin.
Multa tosissaan kirpos taakat.
Kuin olis kettingit, syntisäkki heitetty pois, aivan Sanan mukaan.
Tuliko mieleen, että miksi en antautunut jo aikaisemmin?
Tuli aivan varmasti.
Jumala antoi elää sen pätkän elämää, kun olin rukoillut.
Oli sopimus tavallaan, että tehdään se uskonratkaisu joku päivä.
Miten sun sisarukset? - Ei kukaan mun veljistä.
Neljästä veljeksestä on kaksi jäljellä, nuorin ja minä.
Vanhin veli kastettiin jehovan todistajaksi.
Meillä oli pikkuinen ristiriita.
He uskoo Jumalaan, mutta Jeesuksen jumaluuteen he eivät usko.
Se ristiriita meillä oli.
Sulle on sydämelle Jumala laskenut vankilatyön.
Milloin se tapahtui ja millä tavalla se tuli?
Vankilatyö alkoi sillai kun...
Mä tulin Suomeen, kun olin vaimon löytänyt ja mennyt avioon.
Mun nuoruuden ystävä...
Olin hänelle valmis kertomaan, että Jeesus on todellinen.
Jeesus on pelastanut minut ja haluaa sinutkin pelastaa.
Joka ainoa kerta, kun oli pääsemässä tärkeimpään, -
että puhun Jeesuksesta ja Jeesuksen sovitustyöstä, -
joku hänen ystävistään Raahessa vei sen mukanaan.
Tempas hänet pois minun viereltä.
Enkä ikinä saanut sanottua sitä loppuun asti.
Tapahtui ikävä asia, että tämä ystävä -
pahoinpiteli naisystävättärensä.
Tämä menehtyi tämä naisystävä.
Sen seurauksenhan tietää, kun hän oli pahoinpidellyt.
Siitähän tuli vankilatuomio.
Ystävä, jolle tuli tämä vankilatuomio, ilmestyi mulle unessa.
Minusta se kolme kertaa tuli ja kysyi, onko se totta se Jeesus.
Joka ainoa kerta sanoin Jeesus on totta, -
Jeesus on syntien sovittaja, meidän pelastaja.
Tämä vaivas minua niin paljon, -
että mun piti meidän seurakunnan pastoreille siitä puhua.
Pyysin audienssin, että kerron tämän asian.
Kappalainen sanoi, että sun pitää lähteä vankilaan sanomaan se asia.
Eihän se ole niin yksikertaista lähteä vankia tapamaan.
Siihen tarvitaan vankilatyölupa. Sittenhän mä pääsen sinne.
"Meidän pitää hommata sinulle vankilatyölupa."
Se lupa hommattiin ja -94 vuodesta lähtien oon vankilatyötä tehnyt.
Eli kaksikymmentä vuotta.
Sä oot nähnyt monenlaisia vankeja ja ihmiskohtaloita.
Onko sinulla hyviä kertomuksia niistä?
No on. Minä en voi puhua, mitä me sillä keskustelemme.
Siellä on monta kohtaloa. Ainoa neuvo, mitä minä olen sanonut on -
ole rehellinen, lähtökohtaisesti ole rehellinen.
Jos on tehnyt jotain, tunnusta ja ota sen seuraukset vastaan.
Silloin on varmasti helpompi elää, näitten asioitten kanssa.
Miten vangit tänä päivänä ...
Kun he ovat sinne menneen, niin aika harva on Jeesukseen uskova.
Millä tavalla he ottavat Sanan vastaan?
Kyllä kokouksissa käydään.
Tänä päivänäkin on ymmärtääkseni Pelson vankilassa herätystäkin.
Siellä on veljespiiri perustettu ja siellä on uskovia paljon.
On se kivinen sarka tietenkin.
Eihän ketään voi pakottaa.
Se sana, joka kylvetään, se pitää niittää siellä.
Miten vankilan johto, vankilapastorit ja muut, -
miten tärkeänä he näkevät vankilalähetin työn?
Kyllä minä uskon, että suurin osa näkee sen hyvin tärkeänä työnä.
Minun ymmärrys on sellainen, että näkevät sen tärkeänä.
Kyllä siellä joskus aivan aidosti tullaan uskoon.
Aidosti uskoon, että se on pysyvää uskoa.
Kun sä paljon tai -
tuskin voit kätkeä tätä uskoasi Jeesukseen ystäväpiirissä ja muualla.
Millä tavalla olet päässyt jakamaan omaa uskoasi ja kokemuksiasi?
Normaali kuviossa mulla on risti kaulassa.
Se on aina jos vaan mahdollista esillä.
Traktaatteja tuon ja puhun, todistan Jeesus on syntien sovittaja.
Mä en ole Raamattu opettaja. Mä vaan luen Raamattua.
Se Raamatun sana itse on tärkein, että sitä vaan luetaan.
Jos minä opetan, siihen tulee minua mukaan.
Kun se on puhdasta Raamatun sanaa, niin se on ainoa oikea tie.
Kaikki muu häviää, mutta Jumalan sana ei.
Siinä on se voima. On varmasti ihan hyvä, että juurin näin teetkin.
Kehotan lukemaan Raamattua.
Miten kun nyt näet tätä ympäristöä ja 20 vuotta vankiloissa käynyt -
ja nähnyt elämää.
Minkälaisia ajatuksia sulle on tullut Suomen siionista?
Kyllä, jos sanois melkein, että itku pääsee.
Me ollaan niin huonoon aikaan menossa. Sana vesitetään.
Ei haluta uskoa Sanaan, niin kuin se Sana on.
Raamatussa sanotaan, että luopumus lähtee Herran huoneesta.
Näin sanotaan ja se pitkälle pitää paikkansa.
Raamatun sanahan pitää paikkansa.
Siitä ei kukaan voi sanoa, ettei se pidä paikkaansa.
Sitten, että "teitä papit minä syytän".
Mitä meidän uskovien pitäisi sinun mielestä tehdä?
Parannuksen sanomaa. - Joo. Se on varmaan juuri näin.
Mikä estää, että ihmiset eivät ymmärrä tätä, -
kun Sana kuitenkin on lähellä ja Jeesus on lähellä?
Näinhän se käy.
Näinhän se Sanakin sanoo, että mennään alaspäin.
Kuritusta kaivataan.
Siinä on aina se vaara, kun Jumala on vanhurskaus, -
hänen tuomionsa ovat oikeat.
Kun me teemme avioliitto lakeja ja muita suunnitellaan, -
se on todella iljetys Herralle.
Mä tuolla tulomatkalla sitä ihmettelin.
Kumma päivä, kun tänä päivänä äänestetään tästä.
Tai on äänestetty tasa-arvoisesta avioliittolaista.
Suomessa pitää äänestää laista, että saatais elää synnissä.
Kun se on laki, saadaan elää täällä, se vapauttaa tekemään vaikka mitä.
Mutta syntiähän se on. Synnissä elämistä meillä ollaan laillistamassa.
Tällähän vaikeutetaan Raamatussa pitäytyvien julistusta.
Nimenomaan. - Se loukkaa vähemmistöjä.
Heti viemässä raastupaan, jos sanot jotakin.
Paavo, sä voisit nyt sanoa meidän katsojille, -
mitä Henki sydämellesi antaa.
Minä oon tietoinen ollut, koska mä tänne tuun käymään, -
niin mitä Henki antaa sydämelle.
Että pitäytyä tässä. Täällä meillä on kaikki ohjeet.
Näin mä oon vankilassakin sanonut.
Täällä meillä on tie, mille pääsemme.
Tässä nyt muistan yhden asian.
Raahessa on purjealus Fiia.
Se lähti Islannin ympäri matkalle.
Mä oon merimieskirkkoa ollut perustamassa Raaheen.
Mulle tuli mieleen, kun alus lähtee merelle, sinne pitää saada Raamattu.
Soitin seurakuntaan ja kirkolle -
että meidän pitää lahjoittaa tähän alukseen Raamattu.
Tämä sovittiin ja kirjoitettiin sinne luovutus sanat.
Pääsin puhumaan isolle joukolle Raahelaisia lähtötilaisuudessa -
oikein kovaäänisten kautta.
Jos mä nyt oikein muistan, niin sanon tässäkin ne sanat:
Purjeet repiää ja merikortit kastuu, -
mutta tämä Jumalan sana ei ikinä katoa mistään.
Tähän minä käsken koko Suomen kansaa. Tukeutukaa Raamattuun.
Ottakaa Raamattu todesta.
Se on juuri näin, että kaikki muu katoaa, -
mutta Jumalan sana ei koskaan.
Mä luulen, että se on avain -
meidän uskoon tulemiseen ja uskossa olemiseen.
Me voimme vahvana kestää.
Saamme voiman ajaa ulos kaiken pahan.
Kiitos Paavo, että tulit Raahesta tänne kertomaan -
miten Jumala on ohjannut elämääsi, suojellut, varjellut sinua -
ja nyt se mitä alussa totesin, -
kun sinä olet televisiossa, Jeesuksen tulo on lähellä.
Sen tähden me saamme valmistua siihen, -
että Hänen tulonsa on todella lähellä.
Se tarkoittaa, että meidän täytyy tehdä kansana ja yksilöinä parannus.
Kaikenhan huomaa. Se on kirjoitettu- na, että kokoajan menee pahempaan.
Kaikki tapahtumat, mitä on tänä päivänä.
On ihanaa, että saadaan tukeutua Raamatun sanaan.
Kiitos Paavo ja siunausta vankilalähettityöhön -
ja että kaikkialla missä ihmisiä kohtaat, saat Sanasta kertoa.
Siunausta TV7:lle.
Olet juuri katsonut "Isännän Pöydässä" ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut -
voit olla tukemassa tämän ohjelmasarjan tuottamista.
Soitto ruudussa näkyvään numeroon -
tai pankkitilille ruudussa näkyvällä tili- ja viitenumerolla.
Kiitos.
Tekstitys: Annukka Eskola