ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Kui ma oma külalisega käisin läbi selle saate sisu,
siis tuli esile selline asi, millest tahan kohe alguses rääkida.
Külaline on paarkümmend aastat teinud vanglamisjonäri tööd.
Üks vang küsis kord tema käest:
Millal Jeesus tuleb tagasi? Millal oleme lõpuaegades?
Ta ei teadnud midagi TV7-st ega sellega kaasnevast.
Ta ütles nii: Siis kui ma olen televisioonis.
Ja nüüd mu külaline ongi kohal. Tere tulemast, Paavo Pato!
Tänan!
See oli sullegi üllatus saada kutse saate salvestusele.
Et see kõik saab nüüd teoks, me tõesti oleme lõpuaegade lähedal.
Üllatus ta oli selles võtmes, et ma ei mäletanud enam neid sõnu,
mis ma tollele vangile olin lausunud.
Need tulid meelde peale seda, kui ma olin kutse kätte saanud.
Need sõnad tulid lihtsalt mu seest välja.
Need lihtsalt tulid välja.
Ma usun, et Püha Vaim andis need sõnad.
Sa sündisid sõjaajal, teiselpool piiri. Räägi oma elu lähtekohtadest.
Ma olen sündinud vaherahu ajal Sortavalas.
Seal just valmistuti evakuatsiooniks, kui ma sündisin 1944a.
Räägin ühe loo, mis juhtus minuga väikese poisina.
Ma olin vist siis 1-aastane, päris noor igatahes.
Ma olin koduõuel koos vanema venna ja ta sõpradega.
Isa ja ema olid majas sees.
Vend niitis parasjagu, mina istusin muru peal.
Sõber hüüdis vennale: "Ära löö!" Vennal oli vikat käes.
Aga vend oli otsustanud just lüüa.
Vend lõi ja vikat jäi kuhugi kinni.
Poiss arvas, et see on mätas, aga see oli paraku minu põsk.
Ta sikutas selle sealt välja.
Su põse peal on senini arm näha.
Jah, suur arm.
Hiljem on sinuga veel juhtunud asju, kus su elupäevi on tahetud katkestada.
Aga Jumal on olnud ustav ja iga kord sind päästnud.
Sa ütlesid need sõnad, mida minagi tahtsin öelda.
Jumal on tõesti mind väiksena hoidnud.
Ju mingi mõte sel elul ikka on.
Väikse poisina olen kaks korda ilma põhjuseta merre kukkunud.
Kai pealt otse merre.
Muidugi leiab seletuse, et ehk kogemata veeres. Aga pea ees?
Kogu kehaga pikutad kai peal, kuidas siis kukud pea ees?
Sa olid siiski nii suur poiss juba, et sa said aru, et siit võib kukkuda.
Jah. Teadsin, et seal on vesi ja lisaks ma ei osanud ka ujuda.
Sa olid seal kala püüdmas?
Jah. Ujutasime purjepaati ja teisel korral olime õngel.
Meid oli suurem hulk poisse ühe saare rannas.
Ma otsisin õngeusse teiselt pontoonilt.
Olin purjepaadile tagasi minemas. Vahe silla ja paadi vahel oli üle 20cm.
Sealt ma merre sadasingi.
Esimesena isa küsis kodus, et kas keegi tõukas mind?
Seal samas rannas ristiti suvel mitmeid jehoova tunnistajaid.
See küll nüüd kuidagi asja ei muuda.
Ka seal oli usuelu.
Aga ma saan aru nii, et keegi viskas mu vette.
Sind on kaitstud mitmel korral.
Kas ka siis toimus midagi, kui olid isa matused, sel ajaperioodil?
Oli juhtum, kust sai alguse mu elu imedes ja Jumala juhtimises.
Läksin ema asemel bussireisile Aavasaksale.
See oli suvepuhkuse reis.
Ema ei läinud, kuna isa oli surnud just samal suvel.
Ma läksin ema asemel. Buss oli täis saemehi.
Olime Aavasaksal.
Olime seal umbes jaanipäeva paiku.
Kohapeal oli ka üks väike tüdruk koos oma emaga.
Ma mängisin selle väikese tüdrukuga.
Mingil hetkel taheti meid mängimise ajal pildistada.
Samas kohas oli teerist, kus oli märk - Aavasaksa ja Rovaniemi.
See jäi meie seljataha.
Pilt tehti ära ja fotograaf lahkus.
Ütlesin, et oleks tore ka omale see pilt saada.
Siis ma kuulsin häält, mis tuli mu seljatagant -
"On hea, et sa praegu seda pilti ei saa. Võid öelda, et sina oled see!"
Ma vihastusin hääle peale - Kes see on? Ta ei tea mu nimegi!
Ma tahaks ikkagi seda pilti saada!
Istusin bussis oma kohale tagasi ja sama hääl taas mu seljatagant -
See tüdruk pildil on su tulevane naine. Te saate ühise poisslapse.
Mul oli hirm, et kes mulle niimoodi räägib?
Küsisingi. Jumal on ju Kõigeväeline taeva ja maa looja.
Ma hakkasin rääkima Temaga, et see asi on võimatu.
Meie pere ei tule ealeski Aavasaksale.
Ja meie pere ei tea sellest tüdrukust mitte midagi.
Hääl jätkas - Ega te ei kohtugi siin, vaid alles pika aja pärast mujal.
Ma teadsin, et mu seljataga on kaks täiskasvanud meest,
kes olid jaanipäeval parajalt pidutsenud.
Hääl ütles mulle - Ära vaata tagasi!
Ka Piiblis on kirjakoht, kus ei tohi tagasi vaadata.
Püüdsin olla julge ja natukenegi piiluda silmanurgast.
Aga täielikult ma ei julgenud oma pead pöörata.
See lugu jäi meelde ja oleksin tahtnud seda koduski rääkida.
Seda, et ma rääkisin Kõigeväelise Jumalaga,
mina, väike poiss.
Jumal ütles, et ma ei tohi seda kodus rääkida.
Jutt oli tõsi, aga nad oleksid kodus arvanud, et olen ära keeranud.
Peale isa surma on poiss lolliks läinud, ta tuleks panna haiglasse,
rohud peale, et ta kunagi haiglast välja ei saaks.
Jumal kustutas selle juhtumi mu mälust ära.
Kodus ütlesin ainult, et ma olin ühe tüdrukuga pildi peal
ja sellel tüdrukul olid prillid.
Rohkem ei mäletanud ma midagi sellest juhtumist.
Enne kui abiellusin ja kolisin Rootsi.
Olin 9 aastat abielus, siis lahutasime.
Ma palvetasin: "Jumal, kui sul on mu jaoks abikaasa,
siis luba sel abikaasal leida mind, et ma iga seeliku järel ei lippaks,
arvates, et see või too on just see õige."
1989a. läksin Raahes tantsulkale.
Seal üks tüdruk palus mind tantsima.
Me hakkasime ka kohe käima. Ta imestas, et usklik poiss ja tantsib.
Ma ütlesin, et ma tulin usule. See oli tema jaoks imeasi.
Me käisime koos, siis kihlusime ja lõpuks meid laulatati.
Olime olnud juba aastaid abielus,
kui kord sirvisime koos pildialbumit.
Seal nägin pilti tüdrukust ja poisist, tagaplaanil teerist ja viit.
Näitan sõrmega pildile - Mina olen sellel pildil!
Siis sain aru, et see ei saa olla tõsi.
Ma ju ei tunne seda peret. See ei saa olla see.
Siis meenus mulle Aavasaksa reis aastal 1954.
Tükk tüki haaval on mul kõik üles kirjutatud.
Ka need repliigid, mida täiskasvanud omavahel rääkisid.
See pilt on mu naise ema kodus Rovaniemis.
Jumal laskis sel lool tükkhaaval meelde tulla.
Jah.
Lähme tagasi aega, kui sa said täiskasvanuks.
Mis tööd sa tegid?
Olin natuke aega merel. Seejärel käisin plekksepa kursustel.
Siis olin keevitaja Rootsis.
Täiskasvanuna ma olingi keevitaja.
Üsna paljud Raahest läksid tol ajal töö pärast Rootsi.
Sa rääkisid enne, et olid usklik ja käisid tantsulkal.
Uurime nüüd, mis ajal Jumal kutsus sind.
Jumal kutsus mind juba siis, kui ma olin väike poiss.
Ma käisin pühapäevakoolis, olin metsik ja tahtsin "elada".
Palusin Jumalat, et Ta laseks mul elada nagu ise tahan.
"Küll ma hakkan Sind uskuma 50-sena, kui ma mahti saan."
Teadsin, et pean usuotsuse tegema.
See palvegi on asjatult julge - Kui mul on mahti tulla usule!
Maailm ahvatles sind nii palju.
Ehkki sa teadsid, et Jumal on olemas, usule on hea tulla, aga ei tahtnud.
Täpselt nii!
Kuidas asjalood edasi läksid? Sa olid siis 45-aastane..
1988a. ma taotlesin elamist ühes korterelamus.
Teadsin, et seal ei saa teha kõike, kuna seal on oma reeglistik.
See oli usklike poolt ülalpeetav öömaja Sundsvallis Rootsis.
Seal oli hea olla. Seal olid reeglid.
Jumala Sõna oli esikohal igal nädalal. Igal hommikul õnnistati toitu.
Kui ma olin mõnda aega seal elanud, sain oma korteri.
Hakkasin käima vaimulikel koosolekutel.
Jumal kutsus oma juurde.
Hakkasin kuulama Jumala Sõna ja tegin otsuse,
et kui ma kuulan Jumala Sõna, siis ma ei ole halvas kohas.
Lõpuks saabus 1988 oktoober.
Päästearmee kampaania korras korraldati koosolekute sari.
Olime seal paar õhtut, meid oli kohal 3 poissi.
Jumal kutsus ka sel hetkel - Anna oma elu Jeesusele!
"Mina ei anna." Palusin sõpru jääma, aga kõigil oli kiire.
Minagi läksin sealt välja. Igaüks läks oma korterisse.
See asjaolu tuli mulle alles nüüd meelde.
Kõndisin selle templi ees ringi. Valetasin neile, et mul läheb buss.
"Ma pean kohe minema ega saa siia jääda."
Paar tundi siiberdasin niimoodi bussipeatuse ja templi vahel.
Et äkki lähen ikka sisse tagasi. Aga ei läinud.
Ma istusin kodus sohvale ja olin väga pettunud.
Jumala Vaim ütles, et homme on sul uus võimalus.
Ma siis valmistasin end ette, et homme lähengi sinna.
Kui läksin koosolekule,
juba ukse peal ütlesin päästearmee kadetile,
et ta peab mind aitama.
Ta ütles, et ta aitab siis, kui on teinud oma osa ära.
Ta oli hea laulja ja mängis hästi kitarri.
Mulle tundus, et need laulud olidki mulle pühendatud.
Kui oli jutluse aeg, kuulutati Jumala Sõna.
Jutluse ajal hakkas mu varvastest ülespoole tõusma kuum laine.
Seda on raske kirjeldada, aga see oli kui kuum laine.
See tõusis ja tõusis.
Ma olen tundnud füüsilist palavikku ja põdenud kopsupõletikku.
Seega ma tean, mis on palavik.
Siis ma katsusin käega otsaesist, kas mul on füüsiline palavik.
Füüsilist polnud.
Hetke pärast ma olin altari ees ja ütlesin:
"Jumal, kui tahad mind kasutada, kasuta mind!"
"Millist elu ma ise olen elanud, ma võin sellest rääkida, anda nõu."
Siis tuli abistaja mu kõrvale ja küsis, kas mul on mõni patt, mis mind rõhub.
Mind õnnistati usku.
Altarilt tõustes oli tunne, et ma hakkan hõljuma.
Ma ei püsinud põrandal. Selline kerge tunne oli.
See on arusaamatu,
kuidas igasugused taagad lihtsalt kaovad.
Öeldakse, et taagad pääsevad valla,
nagu oleksid ketid ja patuahelad minema visatud - vastavalt Sõnale.
Kas tuli ka meelde,
miks sa juba varem end Jumalale ei andnud?
Täitsa kindlalt tuli.
Jumal lasi mul elada osa sellest elust, nii nagu olin palvetanud.
Meil oli kokkulepe, et ühel päeval teen usuotsuse.
Kuidas su õdede-vendadega lood on?
Mitte keegi mu vendadest ei ole päästetud.
Meid oli 4 venda. Praegu on järel 2 - noorim ja mina.
Vanem vend ristiti jehoova tunnistajaks.
Meie vahel oli väike lahkheli.
Nad usuvad Jumalat, aga ei usu Jeesuse jumalikkust.
Seepärast see lahkheli meie vahel oligi.
Jumal on pannud su südamele vanglatöö.
Millal see juhtus ja mismoodi?
Vanglatöö algas siis, kui ma olin Rootsist Soome naasnud,
siin naise leidnud ja abiellunud.
Mul oli üks noorpõlve sõber, kellele ma olin valmis rääkima,
et Jeesus on reaalne, Ta on mind päästnud
ja tahab päästa ka sind.
Iga kord, kui olin jõudmas tähtsaima asjani -
Jeesuse ja Ta lepitustöö looni,
tema sõbrad, kes elasid Raahes, viisid sõbra endaga kaasa.
Nad tõmbasid sõbra mu juurest ära.
Kunagi ma ei saanud seda asja lõpuni öelda.
Siis juhtus kurb lugu.
Mu sõber tarvitas vägivalda oma naistuttava kallal
ja see naine hukkus.
Selle vägivalla juhtumi tagajärg oli teada -
Ta sai vanglakaristuse.
Sõber, kes sai vanglakaristuse, ilmus mulle unes.
Mu meelest kolm korda ta tuli ja küsis: kas Jeesus on ikka reaalne?
Igal korral ma ütlesin, et Jeesus on tõde,
pattude lepitaja ja Päästja.
See asi vaevas mind nii, et pidin sellest rääkima pastorile.
Palusin audientsi ja kõnelesin sellest asjast.
Kaplan ütles, et pean vanglasse minema
ja oma sõbraga rääkima.
Ega see polegi nii lihtne minna vanglasse vangiga kohtuma.
Selleks on vaja vanglatööluba. Alles siis ma pääsen sinna sisse.
Siis öeldi - Eks me siis peame sulle selle loa taotlema.
See luba saadi ja 1994. aastast olen teinud vanglatööd.
Ehk siis 20 aastat. - Jah, 20 aastat täitub.
Sa oled näinud seal mitmesuguseid vange ja inimsaatusi.
Kas sul on nendest ka toredaid jutte?
On ikka. Aga ma ei tohi rääkida seda, mida me vangidega omavahel räägime.
Seal on erinevaid inimsaatusi.
Ainuke nõuanne, mis ma olen andnud -
ole aus, algusest peale ole aus!
Kui sa oled millegagi hakkama saanud, tunnista seda ja võta tagajärjed vastu.
Sel juhul on nende asjadega palju kergem elada.
Kuidas tänapäeva vangid, kellest paljud ei usu Jeesusesse,
kuidas nemad Sõna vastu võtavad?
Nad saavad käia koosolekutel.
Mu arusaamise järgi on tänapäeval Pelso vanglas ka ärkamine toimunud.
Seal on ka vennaskonnad loodud, on palju usklikke.
See on siiski kivine põld. Kedagi ei saa sundida.
See sõna, mis külvatakse, seda peab hiljem lõikama hakkama.
Kuidas vangla juhtkond, pastorid ja teised asjapulgad suhtuvad?
Kui tähtsaks nad peavad vanglamisjoni tööd?
Ma usun, et suurem osa neist peab seda tööd tähtsaks.
Mu arusaam on selline, et nad peavad seda tööd vajalikuks.
Mõnikord tullakse usule ikka päris ehtsalt.
Ehtsalt - see tähendab, et jäädavalt tullakse usule.
Kas sa sõprus- ja tutvusringkonnas ka räägid oma usust?
Ja kuidas sa oma usust ja kogemustest räägid?
Tavaliselt mul ripub rist kaelas.
Igal võimalusel on see rist kõigile nähtav.
Veel toon traktaate, räägin, tunnistan et Jeesus on pattude lepitaja.
Ma pole Piibliõpetaja. Ma ainult loen Piiblit.
Sest Piibli Sõna ise on nii tähtis, et seda peab lugema.
Kui mina õpetan,
siis tulevad mu mõtted ja arvamused kaasa.
Aga kui see on puhas Piibli Sõna, siis see on ainuke õige tee.
Kõik muu kaob, aga Jumala Sõna mitte. Nii see on.
Selles on vägi. Ongi hea, et sa niimoodi teed.
Ma nimelt õhutan lugema Piiblit.
Kui sa nüüdseks oled vanglates käinud 20 aastat,
kuidas sa praegu näed seda elu ja keskkonda?
Millised mõtted on sul Soome siionist?
Kui hakkaksin rääkima, nutt tuleks peale.
Me oleme sisenemas väga halba ajajärku.
Sõna "lahjendatakse".
Ei taheta uskuda Sõnasse selliselt, nagu Sõna on.
Piiblis öeldakse, et taganemine algab Jumala kojast.
Nii öeldakse ja see on tõde.
Piibli Sõna on tõde.
Mitte keegi ei saa öelda, et see pole tõde.
Seal öeldakse: "Teid, preestrid, teid ma süüdistan."
Mis sa arvad, mida meie usklikena peaksime su meelest tegema?
Meeleparanduse sõnum.
See on tõesti nii.
Mis takistab inimesi aru saamast, et Sõna ja Jeesus on lähedal?
Nii see paraku on. On ka tõsi, et liigume allamäge.
Igatsetakse nuhtluse järgi.
Siin on see oht, et Jumal on õiglus
ja Ta kohtuotsused on õiglased.
Kui me teeme selliseid abieluseadusi
ja plaanime asju, mis on Jumalale tõeliselt vastikud.
Siia tulles ma imestasin, et täna on kummaline päev.
Just täna hääletatakse selle asja eest
või juba on hääletatud võrdõigusliku abieluseaduse eest.
Soomes peab seaduse vastu võtma, et saaks patus elada.
Kui see on seadus, siis võibki nii elada.
See annab vabaduse teha mida iganes.
Aga see on ju patt!
Patus elamist tahetakse meil seaduslikustada.
Sellega raskendatakse ju Piibli tõdede kuulutamist.
See riivab vähemusi.
Kohe viiakse kohtusse, kui sa midagi ütled.
Paavo, nüüd võiksid vaatajatele öelda,
mis Vaim sulle südamele annab.
Kuna ma tulin siia, siis ma tean, mis Vaim südamele annab.
Et sellest tuleb kinni pidada. Siin on olemas kõik juhised.
Sedasama olen ka vanglas öelnud.
Siin on see tee, mille peale me pääseme.
Tuli üks asi meelde. Raahes on purjekas nimega Fiia.
See läks Islandi ringreisile.
Olen Raahe meremeeste kiriku asutajaliige.
Mul tuli meelde, et kui laev läheb merele,
on laevale vaja Piibel viia.
Helistasin kogudusse ja kirikusse, et peaks laevale Piibli annetama.
Saadi kokkuleppele ja kirjutati sinna loovutussõnad.
Ma rääkisin suurele rahvahulgale laeva lahkumistseremoonial Raahes.
Rääkisin valjuhääldite kaudu.
Kui ma õigesti mäletan, siis ma ütlesin sellised sõnad:
Purjed rebenevad, merekaardid saavad märjaks,
aga Jumala Sõna ei kao kunagi mitte kuhugi.
Ma käsin sellega kogu Soome rahvast - Toetuge Piiblile!
Võtke Piiblit tõsiselt!
See ongi nii, et kõik muu kaob-hävib, aga Jumala Sõna mitte kunagi.
Ma arvan, et see on võti meile usuletulekuks ja usus olemiseks.
Saame väe ajada välja kõik paha ja tugevalt vastu pidada.
Aitäh, Paavo, et sa tulid Raahest siia
rääkima sellest, kuidas Jumal on juhtinud su elu ja sind kaitsnud.
Nii nagu ma alguses tõdesin, kui sind on näha televiisoris,
Jeesuse tulek on lähedal.
Seepärast saame end valmistada selleks,
et Ta tulek on tõesti lähedal
See tähendab, et peame rahvana ja üksikisikutena meelt parandama.
Igalt poolt on näha ja on ka kirjutatud,
et läheb aina hullemaks.
Kõik need sündmused, mis toimuvad tänapäeval.
See on hea, et saame toetuda Piibli Sõnale.
Aitäh Paavo ja õnnistusi su vanglamisjonitööle.
Kõikjal, kus inimesi kohtad, saad rääkida Jumala Sõnast.
Õnnistusi ka TV7-le.
Kui soovid toetada Eesti TV7 tegevust, helista 900 1777 (kõne hind 7)
Kui soovid annetada pangaülekandega, leiad andmed meie kodulehelt
www.tv7.ee Tänud!
Tõlge: Raul Jürimaa