Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Tässä ohjelmassa puhumme paljon Itä-Euroopan maista, -
erityisesti romanilähetyksestä nuorten ja lasten parissa.
Tervetuloa Veikko Heikkala. - Kiitoksia.
Kiitos siitä, että tulit tähän ohjelmaan -
ja lähdetään liikkeelle siitä, kuka on Veikko Heikkala?
Veikko Heikkala on Veikko Heikkala, -
joka on v. -72 helmikuun 2. päivänä illalla noin klo 11 aikaan -
antanut elämänsä Jeesukselle.
Suolahdessa, rantamökillä -
polvistuin yläkerrassa vuoteeni ääreen -
serkkupoikani Hemmo tulee lähelle laittaa kädet päälleni.
Minä poika poloinen en osaa laittaa käsiä ristiin, enkä rukoilla -
en tiedä miten tullaan Jumalan lapseksi mutta tiesin olevani syntinen.
Tarvitsen Sinua Jeesus, jos olet ole- massa. Jeesus ei tarvinnut muuta.
Jälkeenpäin sen ymmärrän. Kun Hemmo julistaa:
"Veikko syntisi on annettu anteeksi Jeesuksen nimessä ja veressä."
Sydämessä alkoi soimaan ihana laulu. En tiennyt, että se on olemassa -
"Oi mikä armo täällä jo olla Jumalan lapsi ja perillinen."
"Viestin saa viedä." Sain siinä pelastusvarmuuden -
mutta jos joku oli tai Hemmo olisi kysynyt:
"Mitä sinulle on tapahtunut?" "En tiedä äsken olin epätietoinen, syntinen -
levoton olo, olisin halunnut parempaa, nyt minulla on se parempi -
ja rauha sydämessä, ilmeisesti olen Jumalan lapsi."
Jos kelaamme tätä takaisinpäin, että mitä oikeastaan tapahtui.
Et ollut lukenut teologiaa, kodin perintönä ei ollut uskoa -
eikä ymmärrystä henkilökohtaisesti ainakaan.
Jäit muistaakseni 7-vuotiaana orvoksi.
Äidin elämä taloudellisesti -
oli pohjamudissa, elitte luontaistaloudella -
niin yhtä-äkkiä kun koet, että uusi elämä on tullut -
siihen ei tarvittu opillisia asioita vaan Pyhän Hengen kosketus.
Pyhä Henki muutti toiseksi ja tuli tieto ja tunne -
en osaa selittää vieläkään, mutta että olen Jumalan lapsi ja perillinen -
ja että haluan ruveta tekemään jotakin vaikka en ymmärtänyt mitä.
Sinulle tuli varmaan Sanan kuulemisen nälkä.
Voi sanoa ja kun annettiin Raamattu ja kun luin sitä -
oli erivärisiä kyniä ja viivasin. Mitä voimakkaammin tuntui -
sitä voimakkaammat värit kunnes koko Raamattu oli melkein -
pilalla niistä viivauksista ja kun käyn illalla nukkumaan -
olin niin yksinkertainen, että Raamattu tyynyn alle ja nukkumaan:
"Rakas Jeesus, anna Sanasi tulla yöllä sydämeen niin että ymmärrän."
Mutta millä tavalla kuvaisit sitä hetkeä, joka valmisti sinut -
tähän lopulliseen hetkeen, jossa Jeesus tuli elämäsi Herraksi.
Raamattu sanoo Jumalan puhuvan tavalla ja toisella -
ihminen ei sitä huomaa jopa kahdesti, kolmesti Hän kutsuu.
Tiedän, että Jumala puhui 3 kertaa ja 3. kerralla on sellainen kertomus, -
että kun minut leikattiin Jyväskylässä, palaan Suolahteen -
toipumaan leikkauksesta. Se ei ollut vakava mutta haavat alkoivat märkiä -
jouduin taas sairaalaan Äänekoskelle.
Siellä Äänekoskella -
muistan kuin tämän päivän, huonee- seen tuodaan kuolevaa potilasta, -
sermi väliin ettei näe eikä tiedä mitä siellä tapahtuu -
jälkeenpäin ymmärrän Jumala puhui, ei ne olleet vain omia ajatuksia.
"Jos Veikko olisit siinä kun tuo henkilö on hiipumassa pois -
etkä olisi uskossa minne olisit matkalla?"
Ei tarvitse teologiaa tajutakseen, että menisin kadotukseen, -
koska tiesin, että on taivas ja helvetti. "Veikko, jos olisit siinä -
voisitko tehdä ratkaisun?" Eihän tuossa tilassa voi tehdä.
"Jos olisit Jumalan oma minne olisit matkalla?" Automaattisesti ymmärsin:
"Taivaaseen." Siitä syttyi sisäinen jano ja kaipaus, -
että jos Jumala olet olemassa, jos rakastat minua -
lähetä joku palvelijasi tänne puhumaan minulle."
Liimattala on n. 20 km Äänekoskelta ylöspäin.
Siellä Viljami Kuusinen, joka on taivaan kodissa Milja vaimon kanssa -
väkevä Jumalan ihminen, ei suuri saarnaaja tai teologian tuntija -
mutta Jumalan Hengen tuntija ja Jumala johti häntä eri asioissa niin -
sanoi vaimolle lähtevänsä sairaalaan Äänekoskelle ja tulen tänään pois.
Menee tohtorin juttusille niin lääkäri sanoo, että teidät otetaankin sisään.
Viljami sanoo, että minunhan piti vain käydä täällä ei sisälle.
"Teidät otetaan nyt sisälle." Hän käve- lee käytäviä oli tottunut palvelija -
hän huokaa, että onko täällä joku, jolle minun pitää puhua.
Lepo tulee miehen sydämeen, että täällä on sinulle tehtävä.
Kun hänet ohjataan huoneeseen missä olen -
olen toisella ja toinen toisella vuoteella, -
kun hän astuu ovesta esille, en väsy kertomaan ja kun näen hänet tajusin, -
että tuo on uskovainen mies, Jumalan lähetti, Jumala Sinä kuulit ja vastasit.
Viljami ei tunne meitä mutta suoraan viereen istumaan ja kyhnyttämään -
ihan liimautuneena minuun ja alkaa kertomaan taivasasioista.
Kuuntelen kuin kuiva sieni, joka ottaa veden ja tajuan, että Jumala -
rakastat minua, Sinulla on suunnitelma elämääni.
Jotenkin niin kuin pieni ihminen tajuaa, olin n. 20 v.
On suuri Jumala, joka näkee pienen ihmisen.
Tulin voimakkaaseen herätykseen mutta sielunvihollinen saatana, -
joka ei halua kenenkään uskovan Jeesukseen, -
kun Jumala haluaa jokaisen uskovan ja tässä on taistelu, -
niin sielunvihollinen kiusasi ja määrä- tyt asiat tuli, etten tehnyt ratkaisua -
mutta jäi selvä tietoisuus sydämeen ja ajatuksiin, että Jumala on todellisuus.
Jeesus on todellisuus, ei vain tunnetta Hän on enemmän kuin ymmärrän.
Kun pääsin kotiin sieltä -
yhtenä iltana 2. helmikuuta noin klo 11.00.
Anteeksi kun sanon näin tarkasti mutta se on vain siellä.
Hemmo rukoilee toisessa huoneessa olen menossa nukkumaan -
tulee minun luokse ja sanoo: "Veikko rukoilin tuossa -
ja tuli tunne ja Jumala puhui, että sinun pitää antaa elämä Jeesukselle."
Katson nuoreen kaveriin ja meinaan sanoa, että pane suu kiinni.
Onneksi sanat juuttuvat kurkkuun ja nyt käytän Jumalan sanoja, -
silloin en ymmärtänyt, että hän on Kristuksen puolesta lähettiläänä.
Tajusin ettei hän puhu minulle vaan Jumala vie minut tienhaaraan, -
jossa tulee tehdä ratkaisu ja sekunnin pienessä murto-osassa -
menee elämä lävitse mitä kaikkea olen elänyt ja on ollut ja tajuan sen, -
että niin kuin tämä lasi tässä, että minulle on jäänyt -
niin kuin kuiva luu käteen. Siitä on kaikki liha ja neste -
kaikki on kaluttu. Ei ole muuta kuin kuiva luu, ei siitä ole iloa -
ei ole elämisen arvoa, ei tulevaisuutta eikä toivoa -
ja tajusin, että saatana ja maailma on antanut vain tämän.
Huokasin ja tunsin olevani syntinen haluaisin, että elämä muuttuu.
Tässä tuli toivottomuus. Halu on, ei voimaa eikä ymmärrystäkään.
Mutta kiitos Jumalalle, että Hän osaa nämä asiat, -
tämä on väärä sana mutta sanon, että ammattilainen, osaa kaiken.
Minä käyn polvilleni vuoteen vierelle, en osaa laittaa käsiäkään ristiin.
Hemmo kehotti ja laitoin ja hän rukoilee ja tämä valtava tapahtuma -
tapahtui sydämessäni. Kävin nukkumaan Jumalan lapsena.
Jos saan jatkaa niin aamulla kun herään, melkein nipistän itseäni, -
että hei mitä tapahtui eilen?
Tulinko uskoon ja tajusin, että Jeesus tuli elämään.
Hyppään pystyyn, vaatteet päälle ja äkkiä alakertaan kertomaan äidille -
mitä on tapahtunut minun elämässä.
Kun menen keittiön ovelle ja äiti keittää siellä -
aamukahvia ja puuroa niin kuin nor- maalisti, laulaa hengellisiä lauluja, -
jotka aikaisemmin vaivasivat. Nyt ne tuntuivat enkelin lauluilta.
Avaan suuta, että sanon olevani nyt uskossa niin enpä voinut sanoa.
Suu jäi auki kuin kala kuivalla maalla muita asioita olisin voinut puhua -
se että olisin tunnustanut olevani uskossa, en pystynyt sanomaan.
Menen huoneen lävitse olo- huoneeseen olkapään yli sanon:
"Äiti, nyt minäkin olen uskossa." Silloin padot murtui.
Äiti ja minä murruimme itkemään. Ly- sähdetään polvilleen olohuoneeseen.
Hän siunaa minua siinä. On valtavaa kokea saada olla samalla tiellä.
Ei äidin uskonto ja Jeesus vaan minun Jeesus kummallakin oma Jeesus -
ja nimemme on kirjoitettuna taivaassa elämän kirjaan. - Aamen.
Muistat tuon niin kauan tätä maailmaan kuljet tuoreesti.
En halua väsyä kertomaan. - Aivan.
Sinun elämässäsi tapahtui sen jälkeen muutos -
ja lähti tapahtumaan asioita, jotka johtivat sinut varsin pian -
entisen Neuvostoliiton alueelle. Kerrotko mitä tapahtui tässä?
No, se lähti spontaanisti. Olen monessa paikkaa sanonut, -
että ainakin mä koen elämässäni Jumalan suunnitelmien etenemisen -
aivan kuin pyörä pyörän sisällä. Ne ovat kuin toistensa sisällä.
Aina ei osaa sanoa missä kohtaa mikin kohta lähtee liikkeelle -
vaan olen yrittänyt toitottaa itselle: "Veikko tärkeintä olisi, -
että ihan oikein olisit Herran käsissä."
Eikä että paperilla ja kynällä katsot: "Tuosta se lähtee" -
vaan että Herra vie niin kuin Hän tahtoo.
Vuonna -74 lähdimme -
Leningradiin - St. Petersburgiin ja Petroskoihin.
Menimme huokausten laakson, Vaalimaan rajan ja tullin kautta.
Sieltä lähdimme tapaamaan meidän rakkaita romaneita.
Halusimme nähdä ja tavata heitä. Se oli valtavan mielenkiintoista.
Ihanaa ja toisaalta tuskallista ja vaikeata -
mutta kun heitä tavattiin ja kerrottiin hengellisistä asioista, -
niin kyllä loksahti se probleema vastaan, että mekin ollaan uskossa.
Rukoillaan, uskotaan neitsyt Mariaan -
ja kertoivat kuuluvansa ortodoksi kirkkoon tai johonkin muuhun.
Emme alkaneet väitellä heidän kanssaan mutta sydämelle tuli -
ja vahvistui asia, että ei liian paljon sanoja -
vaan elämää, olemista ja käyttäytymistä, -
joka avaisi sokeutuneet silmät ja tunnot näkemään -
Jumalan maailmaa ja ihanaa salaisuutta, joka evankeliumissa on.
Sä näit varmasti vuosikymmenien aikana, tästähän on aikaa 40 v. -
olet nähnyt valtavan paljon ja kestäisi tuntikausia käydä läpi, -
mutta jos katsotaan kuitenkin ensimmäistä vuosikymmentä -
miltä se alue näytti, silloinhan oli vielä Neuvostoliiton aika.
No, jollakin tavalla se näytti toivottomalta, -
mutta samalla kun sinne meni, en voi sille mitään,-
että melkein niin kuin kotiin tulis, ihan omiensa kanssa, -
olkoon romaneita tai valtaväestön ihmisiä.
Se oli luonnollista ja tavallista elämää.
Keinotekoisuus oli poissa, josta nauttimalla nautin sydämessäni.
Yksi käänteentekevä asia tapahtui Leningradin lähellä romanikylässä, -
jossa olemme romanien parissa ja siellä istutaan normaalisti, -
me emme menneet koskaan suuren Raamatun kanssa saarnaamaan -
ja teidän pitää pelastua jne. vaan menimme ystävinä -
tapaamaan toisia ihmisiä, iloitsemaan inhimillisyydestä ja ihmisyydestä.
Nyt jos tähän vaiheeseen kertoisin, tää on kohta fraasi multa, -
romanit olivat iloissaan, kun Suomen romanit tulivat heidän luokseen -
ja köyhyydessäänkin lähti hakemaan taloista vodkaa, leipää, ruokaa, lihaa -
kaikkea mahdollista, nyt tuli omia, he käyttivät sanaa mustalaisia.
Nyt tuli omia mustalaisia, nyt pitää iloita.
He kattoivat pöydän ja porukkaa tuli, niitä oli joka paikka täynnä -
ja kurkistivat ja katsoivat joka paikasta -
ja auktoriteettiset avaavat vodkapullon kluks laseihin meidän ihmisiä tuli.
Nyt juodaan, lauletaan, iloitaan ja tanssitaan, -
omia ihmisiä on kanssamme.
Kiitos Jumalalle. Pyhällä Hengellä ei mene sormi suuhun.
Taas inhimillinen sana, mutta sanoimme, että mekin iloitaan.
Sydämemme riemuitsee teidän näkemisestä, syleiltiin ja sanottiin, -
että emme pysty ihan kaikkeen ryhtymään, vodkaa emme voi juoda, -
emme halua polttaa, emme oikein tanssimaankaan rupea -
mutta juodaan teetä, chai-juomaa kahvia ja syödään.
"Miksi ette tee sillä tavalla?" Meni laidasta laitaan.
Jotkut suuttuivat silmittömästi, jotkut kysyivät normaalisti, oli siltä väliltä.
Ajatellaan Leningradissa, Valko-Venä- jällä tai Ukrainassa tai muulla idässä.
Meillä oli edesmennyt Armos Palzar esimerkiksi, -
Esko Polström, Juhani Valentin tai ketä siinä olikaan -
yksi toisensa perään kertoi entisestä elämästään, millaista se oli.
Mitä tapahtui, kuka teki muutoksen, miten se tapahtui ja millaista on nyt.
Esim. jos oli kova juoppo, tappelija, ollut vankilassa kaikkea tällaista -
Jeesus muutti, naama loistaen kyyne- lissä kertoi miten Herra on muuttanut.
Nyt ei tartte vaimon pelätä, lasten pelätä, lasit eivät säry -
poliisiautot eikä ambulanssit tule, ei tarvitse mennä vankilaan -
saa olla Jumalan oma. He kuuntelivat silmät pyöreinä ja nyökkäävät.
Se on oikein hyvä. Sen jälkeen kysyimme näin:
"Kumman haluatte, alammeko tässä juomaan vodkaa -
elämään entistä elämää vai olisiko tämä uusi elämä parempi, -
joka on laittanut meidät tulemaan luoksenne?"
Järjestään jokainen sanoi: "Ei vanhaa elämää. Vodkat pois."
Ne hävisi alta aikayksikön ja siitä he itse lähtivät.
Erikoisesti Valko-Venäjällä. He itse lähettivät eteenpäin siellä sanan,
että ne Suomen romanit ovat ihan oikeassa uskossa, ottakaa vastaan -
mutta älkää antako viinaa ja tupakkaa, he eivät käytä niitä -
antakaa mehua, teetä ja näitä muita, mutta he ovat oikeassa uskossa.
He oikeastaan itse alkoivat jo evankelioimaan tämän asian puolesta.
Ei voi sanoa muuta kuin, että Herra oli matkassanne, Pyhä Henki ohjasi -
niin kuin sanoit Pyhä Henki ei jää sanattomaksi vaan antaa oikeat sanat.
Ei tulisi muuten mitään. - Ei niin, jonka osaan kuvitella -
kun -70 luvulla menitte Romaniaan, Unkariin, -
Ukrainaan ja missä olette käyneet, niin niissä varmasti oletan, -
että romanipiireissä elintaso oli aika matala.
No se oli joko täällä tai jollakin ihan täällä, -
mutta se johtui määrätyistä asioista. Aina joku löytää jonkin kultasuonen.
Suurin osa on köyhyydessä ja kurjuu- dessa tai ns. tavallisessa elämässä.
Niin kuin alussa sanoin, -
huomionne kohdistui nimenomaan lapsiin ja nuoriin -
ja nyt olette suunnittelemassa -
toimintaa esikouluikäisille.
Teillä on toiminta, joka on yhdelle vähimmistä -
niin voisit vähän kertoa mitä tuon nimen taakse kätkeytyy.
Tähän nimeen uskaltaisin väittää Jumalaa syylliseksi.
En muista vuotta, kun ajelin Helsingin ympäristössä, -
yks kaks alkoi soimaan Matt. 25 luvusta, -
"minkä olette tehneet näistä vähimmistä" jne.
Tajusin Jumala on "Todimen" ja muis- tin, että nimeä on käytetty jossakin -
soitan Fidaan ja kysyn voisiko nimeä ottaa tähän työhön -
ja anoivat luvan ottaa. Nyt "Yhdelle vähimmistä" työ ei ole yhdistys -
vaan työnimike, jossa "Fida International" -
hallinnoi tätä, koska yhteiskunnassa tarvitaan tämänkaltaista.
Itse olen Nurmijärven helluntaiseurakunnan lähetti -
ja yhdelle vähimmistä työssä voi sanoa, että tämä on Suomesta -
seurakunnista ja yhdistyksistä paikal- lisiin seurakuntiin ja yhdistyksiin -
niissä maissa ja alueissa, jonne mennään, -
koska Jumala ei ole epäjärjestyksen vaan järjestyksen Jumala.
Nyt erikoisesti - paljon joutuu menemään asioita ylitse -
niin alussa ei ollut budjettia, ei piirretty paperiin -
tai toimintasuunnitelmaa vaan voi syyttää Jumalaa -
onnistumiset Jumalan ja epäonnistumiset meidän syyksi.
Automaattisesti työ kiintyi lapsiin ja nuoriin.
Siitä on tullut motto, että lapset ovat huomispäivän tulevaisuus.
Jos ajattelee "missä ovat perheet?" Jos on kiintynyt lapsiin ja nuoriin -
samalla kiintynyt perheisiin ja siitä on toinen motto, johon syyllinen on -
Valko-Venäjän työn johtaja Yura Yubseksuk.
Hän kertoo, että hyvä, tasapainoinen perhe -
on sama kuin hyvä seurakunta. Huono epätasapainoinen perhe -
on myös huono seurakunta. Siitä on tullut Jumalalta tämä lapsityö.
Kun ajatellaan näitä Itä Euroopan, erikoisesti Karpaattien lapsia -
siellä Karpaattien vuoristossa, Romaniassa ja muualla -
niillä on identiteetti jonnekin kuollut.
Jos ajatellaan, että esikoulu on lähtenyt liikkeelle -
Karpaateilla ja Fidan kanssa on suunnitteilla voimallisemmin -
Itä Euroopan romanilasten esikoulu projekteja eri maissa -
kylissä, kaupungeissa ja räätälöitynä seurakunnittainkin, -
niin Karpaateilla kun aloitettiin, sen aloitti oikeastaan CHE-ryhmäläiset -
Nadjat, Tanjat ja Sergeit.
Kun kysyin mitä me voisimme tehdä mitä te haluaisitte?
Kohta tulee vastaus, että perustetaan nolla luokka.
Minähän olen: "Mitä, mikä on nolla luokka?" He alkavat kertomaan.
Nolla luokka on näille pienille lap- sille, jotka eivät ole vielä koulussa, -
jotka eivät ymmärrä ja tiedä koulusta mitään. Sanoin: "Ei kuin eteenpäin."
He kertoivat: "Olemme suunnitelleet näin.
Menemme kylässä joka perheeseen, jutellaan isien ja äitien kanssa -
saako ottaa lapsia." He Pasikassa tekivät tällä tavalla.
Isät ja äidit Pasikan kylässä oikein innostuivat, että meidän lapsille -
totta kai saatte ja oli mahtavaa katsoa kun lapset 1. kerran tulivat, -
kun yrittivät köyhyydessä putsata ja puunata lapsia -
eriparisilla kengillä, jollakin aikuisen palttoo päällä tai muuta.
Oli laitettu juhlakuntoon. Siitä se alkoi, esikoulut siellä.
Se on menestynyt niin, että jo toissa vuonna Pasikan koulun -
opettajat, viranomaiset, lääkärit ihmetellen kysyvät:
"Mitä näille romanilapsille on tapahtunut?
Ne on kiltisti koulussa, oppivat, haluavat olla." Olivat valtavan iloisia.
Meillä on tuotosta, hedelmää siitä, -
että esikoulu romanilasten parissa koko Itä Euroopassa on avain.
Me emme saa hötkyillä vaan Jumalan antaman viisauden turvin -
ja avulla mennä eteenpäin. He osaavat sen paremmin kuin me.
Meidän pitäisi antaa heille mahdollisuus.
Tuli mieleen se, että -
lähettäjämaat niin kuin Suomi on ollut ja läntiset maat, -
että kun he ymmärtäisivät miten pienellä rahalla, kylvöllä -
ja Jumalan ohjauksessa kulkemisella saataisiin paljon enemmän aikaan.
Tässä pitäisi Suomen syttyä tämä ymmärtämään.
Mutta kello käy ja Pyhä Henki antaa varmaan sanottavaa katsojille -
niin pyydän sinua kertomaan.
Se minkä voisit tehdä näille yhdelle sinun vähimmistä - tee se nyt.
Ei Jumala odota hienoja olemisiasi, tekemisiäsi -
mutta yhtä Jumala odottaa sinulta, että antaisit sydämesi Jeesukselle.
Jumala ei ota laskuria kokouksissa käynneille, paljonko uhraat, -
mitä ansioita sinulla on vaan Jumala haluaa katsoa syvemmälle -
ja haluaa polttokirjaimin jättää sinne -
älköön tuli sammuko alttariltasi.
Muista rukoilla, antautua Jeesukselle -
ja uskalla olla yhden asian ihminen.
Kiitos. Näitä palavia ihmisiä -
ja kun he myös lähtevät toteuttamaan Jumalan kutsua -
niin lähettäjiä ja työntekijöitä tulee enemmän.
Sinäkin olet tavallaan jo eläkkeelle jäänyt, mutta vielä mieli palaa.
Tarvitaan uusia nuoria myös ohjaamaan tulevia -
ulkomailla työtä jatkavia.
Olet oikeassa ja päätteeksi on hyvä sanoa -
yksi mielenkiintoinen ja kivulias tehtäväni on ollut se, -
että olen saanut innostaa toisia lähtemään, tekemään -
saan itseni tarpeettomaksi.
Aikaa menee, mutta vielä ihan lyhyesti -
niin vaimosi kuoli noin vuosi sitten.
Tuula lähti taivaan kotiin viime jouluna aattona klo 22:40.
Elämäntehtävämme määrätyltä osilta kypsyy ja se päättyi -
se on oma historiansa. Nyt Jumala sitten tämän vuoden aikana -
joku kuukausi taaksepäin johti vaimon, jota saan rakasta ja arvostaa -
ja hän minua ja käsi kädessä saamme kulkea tätä tietä Kirsin kanssa -
näin Jumalan pyörä pyörän sisällä menee eteenpäin -
ja vielä nuorena 64 v. kyselen, tässä on käteni ja jalkani tässä olen.
Hän avasi teille uuden käsikirjoittamansa lehden, -
jota saate lähteä toteuttamaan, sinulle ja vaimollesi siunausta. - Kiitoksia.
Olet juuri katsonut "Isännän Pöydässä" ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut -
voit olla tukemassa tämän ohjelmasarjan tuottamista.
Soitto ruudussa näkyvään numeroon -
tai pankkitilille ruudussa näkyvällä tili- ja viitenumerolla.
Kiitos.
Tekstitys: Mauri Porkola