ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Minu külaliseks on täna teine parlamendisaadik,
kes me saates eales osalenud.
Tere tulemast Jouko Jääskeläinen! - Aitäh!
Sinuga saaks rääkida kõigist asjadest,
mis eelmistel aastakümnetel on parlamendis toimunud
ja mis ka nüüd on toimunud või toimumas.
Aga alguses uurime, kes see Jouko Jääskeläinen selline on?
Kus sa sündisid ja koolis käisid?
Olen sündinud Anjalas 1952 aastal kristliku pere ainsa lapsena.
Sain kodust hea kasvatuse, hea kristliku kasvatuse.
Koolis käisin eri kohtades - Kuusakoskis ja Kouvolas.
Kouvolast läksin edasi ülikooli.
Kouvolas, olles gümnaasiumis,
hakkas tulema esile igasugu ärkamisvoolusid.
Nii see oli.
60-ndatel käis mitmes Soome piirkonnas
väga aktiivne kristlik noorte tegevus. Seda erinevas võtmes.
Meil oli see noortemisjoni keskel.
Hiljem sündis osaliselt sellest äratusest mitmes paikkonnas rahvamisjon.
Sain hea koduse kasvatuse.
Mul oli võimalus käia pühapäevakoolis või kuulata teenistusi raadiost.
TV-d siis veel polnud.
Ma ei tahtnud minna kuhugi suurematele kokkusaamistele,
nii et kuulasin pigem kodus ja sain omale head alusteadmised.
Ärkamine tõmbas mind kaasa ja seal oli mitmeid kümneid aktiivseid noori,
kes olid kaasas kristlikel üritustel nagu näiteks telgipäevad.
Ka koolis peeti hommikupalvusi. Olime üsna aktiivsed.
Kuidas see ärkamine avaldus?
Oli sellesse ka kaasatud meie võtmetegelasi?
Seal oli palju inimesi, kes hiljem on Soome kirikus pikka karjääri teinud
ning ka kirikuorganisatsioonides ja misjonitöödes osalenud.
Ärkamine peaks olema midagi sellist,
kus on nö "kasvatuse" aeg,
kus inimesed õpivad kodu ja pere keskel.
Ja hiljem siis tuleb ka teisi, kes tõmbavad nad kaasa.
Me noored olime selles tegevuses veidi isepäised,
aga Jumal on ikkagi meid hästi hoidnud.
Endal oli selline raskus, et ma olin väikestviisi täiuslikkuse tagaajaja.
Olin ka käsumeelne.
Minu jaoks tähtis protsess oli õppida aru saama seda,
mida Jeesus oma õpetustega mõtleb.
Et Jeesus on meie pattude lepitaja ja ma saan olla selline, nagu olen.
Ei pea hakkama endast paremat inimest "välja pigistama".
Pattude andestuse alusel saan elada kristlasena.
Selles peitus minu noorpõlve võitlus,
mitte narkootikumides, alkoholist vms.
Minu jaoks oli väljakutse teada, mida tähendab olla Jeesuse jünger.
Aga sellel teel tuli ka väike peatus, kui sinust sai üliõpilane.
See oli põhikoolis, 8-klassis.
Meil toimus seal kristluse ja usu vastu negatiivset tegevust.
See oli teismeliste liidu taoline tegevus,
mille taga olid Helsingist mingid õpetajad,
kes õpetasid radikalismi.
Sellel on omad põhjused, miks see asi Soomes oli.
Kuigi Kouvola oli väga parempoolne kodanlik linn,
tuli see liikumine ka Kouvola gümnaasiumisse.
Ja kuna ma ise olin sel ajal vaimses ahastuses,
mõeldes: kes ma olen ja mida Jumal endast kujutab?
Mida see andeksandmine tähendab?,
siis olin mõnda aega ka vastuvõtlik sellisele arutlusele ja mõjutusele.
Sattusin ka sügavasse segadusse, et mis see õige asi siis nüüd on?
Sellises seisus jõudsin mais, 1971 a Helsingisse, Veera Oinoneni juurde.
Ta oli selline inimene, pensionär,
kes oli pidanud aastakümneid palju vaimulikke koosolekuid.
Ta oskas mind juhtida õigele teele.
Ta oli mulle eriline armuand, kellesugust pole hiljem eriti kohanud.
Jumal näitas talle inimeste olukordi
ja talle näidati, et ma olen ohus ja et ma ei taha Kristust.
Ta oskas mind oskuslikult psühholoogiliselt hoiatada.
Ta ütles, et minu ümber on 2-3 poissi ja 2 tüdrukut, kes mõjutavad mind.
See oli selline Jumala huumoritaju, sest tüdrukuid polnud,
poistel aga oli pika tuka mood.
Talle oli näidatud, kus ma elasin ja mis mõtted mu sees olid.
Ta kinnitas mulle ka seda, et Jumal on olemas
ja Ta mõjutab mu elu.
Ja kõik, kes soovivad leida varjupaika Jumalas,
siis usk pole meie enda sooritus, vaid see on kingitus,
mis tuleb lihtsalt vastu võtta!
Sinu hinge pärast käis vaimulikus maailmas kõva madin.
Jah. Samal suvel pääsesin Tamperesse õppima.
Ka sealses ülikoolis oli punaradikaalne olukord.
Professoritega olid meil head suhted. Olen neid hiljemgi kohanud.
Aga kogu see keskkond, ümbrus ja inimesed, olid revolutsiooni meelsed.
Selline olukord oli seal 60-ndate lõpus ja 70-ndate alguses.
1973 a hakkas olukord rahunema. Lõppesid ka õpilaste streigid.
See 20 aastase iga on väga raske aeg, kus keskkond on mitmekesine
ja kus ka usk on kerge kaduma.
Isegi mõnel neil, kes läksid teoloogiat õppima.
Üks mu sõber küsis mu käest kord,
kellega koos kuulusime sinna aktiivsesse noorteseltskonda
Kymenlaaksos ja Kouvolas,
et miks ma ei lähe teoloogiat õppima?
Ma ei mäletanud, mida täpselt talle vastasin,
aga ta ütles, et olin kogenud, et preestritöö ei ole minu jaoks.
Läksin siis õppima sotsioloogiat, infoteadust ja ühiskonna aineid.
Tahtsin saada toimetajaks
ja olen selles vallas ka veidi tegutsenud.
Kogesin, et kristlasena peaksin olema mõjutajana ühiskonnas,
poliitikas ja infovahetuse maailmas.
See oli minu puhul õige juhtimine.
Mis ajendas sind minema poliitikasse?
Poliitikasse viis mind vastutuse kogemine.
Ühelt poolt oli mitmeid tugevaid jõude,
kes radikalismi kaudu rõhusid ühtsuse ja kollektiivi vaimule.
Kuid oli ka palju kristlasi, kes ütlesid,
et vana hea ristiusk annab turvatunde elus
ja Jeesusest peaks õpetatama koolis, kirikus ja ühiskonnas.
Sellest sündis selline tugev vastasseis.
Mu ees seisis valik pidada oma usust kinni,
mis ühtlasi viis ka vastutuseni poliitikas.
1970-ndal olid Kymenlaaksos esimesed kristlikud rahvaesindajad.
Seal oli mul tuttavaid.
Tasapisi ühinesin ka nende tegemistega.
Sa olid päris noor, kui sa sellega kaasa läksid.
Jah. Tagantjärele mõeldes olin ma 18 aastasena esimesel poliitkoosolekul,
kus 2 nädala pärast "küpsetati valmis" esimene rahva esindaja siin liikumises.
Piirkonna koosoleku esindajana kutsusin 1972 a jaanuaris
kõik oma sõbrad ja koolikaaslased Kouvolast selleks kokku,
et jagada Kouvolas meie lehte pea igasse majja Kouvola piirkonnas.
Noorena sai igasugu asju tehtud. Olime siis väga innukad.
Millised ülesanded sul siis olid, kui liitusid parteiga?
Olin Tamperes õppurite valimistel kaasas.
Aga varsti, 1977 aastal, alustasin piirkonna juhina Tampere piirkonnas.
Siis olin Helsingis partei sekretär.
Nendes ülesannetes olen pidanud olema mitmetel valimistel.
Olin ka kandidaat.
Kui Kristlik Liit sündis, oli see uus partei, mis erines teistest.
Mismoodi oled 40 aasta jooksul kogenud kristlust ja poliitikat?
Meil Soomes on selline ütlus, et usku ja poliitikat ei tohi omavahel segada.
See põhimõte tuleb juba usupuhastuse ajast.
Paavsti kirik tahtis juhtida ühiskonda, aga kirik oli ühiskonnast kõrgemal.
Usupuhastuse teine suurem põhimõte on,
et ühiskond ja kirik on teineteise kõrval ja räägivad teineteisega.
Küll aga ei saa neid kokku segada, et nad ei hakkaks teineteist valitsema.
Olles nüüd ise selle asja üle rohkem arutlenud
ja mõtisklenud eluseaduste üle,
siis neid on võimalik kasutada löögirelvana valel viisil.
Et näiteks kristlased ei saa olla poliitikas oma väärtushinnangutega.
Jagasin seda arvamust natuke teisel moel.
Meil on oma majandusseadused
ja moraalsed küsimused, mis puudutavad meid üksikisikutena
ja siis see, mis on meie usk.
Nendest kolmest käsitlusest moodustuvad erikogukonnad maailmas.
Näiteks usk Jumalasse, kes on loonud meid
kuid kes ise on väljaspool seda maailma.
Ta pole sulandunud siia maailma, nagu usutakse idamaistes usundites.
Ta nõuab meilt õigsust,
aga Ta on andnud meile ka tegevusvabaduse.
See on ainulaadne käsitus. See on juudi-kristlik taust.
See asi annab ühiskonnale eriti tugeva aluspõhja.
Ühelt poolt meie vabadus ja teiselt poolt meie vastutus.
See on üks asi.
Kaks teist asja:
Kui mõelda, mis toimub majanduses ja mis oli 30 aastat tagasi -
nii meil, kui ka mujal maailmas,
siis jõukad on rikastunud veel rohkem kui teised.
Ka võimu kasutus on mitmel moel kontsentreerunud.
On selliseid maid väljaspool Euroopat,
kus poliitiline ja majanduslik võim on täiesti kontsentreeritud.
Juudi-kristlik pärand annab sellele sellise vastuse:
võimu peab jagama nii majanduselus kui ka poliitikas.
Igal ühel peab olema võimalus töö tegemiseks ja ettevõtluseks.
Ja kui minult küsitakse, mis on mind mõjutanud,
siis mul oli esimesel õpinguaastal hea leid Piiblist.
Ma lugesin Moosese raamatutest headest aastatest -
igal 50-ndal aastal võis tagasi minna oma algsele kodumaale.
See on mu jaoks olnud juhtmõte, siin on midagi õiget sees.
Peab saama ette võtta ja peab saama ka tööd teha.
Peab olema selline võrdsus.
Just see võrdsus. See on isekale "mulle-mulle" mõtlejale vastukarva.
Maailma sügavamad kriisid, mis on mitmes piirkonnas,
kohalikud ja ka üle suurte riikide, siingi on tekkinud suur küsimus.
Kogetakse, et need teised on vastuolulistel viisidel saanud selle,
mis peaks meilegi kuuluma.
Mõelgem arengumaade tegevusele arenenud maade tegevusega võrreldes.
Nad kogevad seal, et oleme andnud sinna vähe arenguabi ja muud.
Ja tegelikkuses voolab sealt toorainet, töötulemusi ja kõike head meie heaks.
Piiblil on meie majanduspoliitika, moraali ja eetika suhtes
palju rohkem öelda, kui me arvatagi oskame.
Siis jõuamegi selle küsimuseni, kas Jumal on olemas või mitte?
Ehk, inimene sündis alasti ja alasti ta ka meie seast lahkub.
Tal endal pole midagi ja ka ta ise ei saa midagi kaasa viia.
See küsimus, et mis juhtub inimesega, kust ta pärit on, kuhu ta on teel?
See asi, kui mitmete meelest Jumalat pole olemas -
see mõjutab muidugi igasugust poliitikat otsustavalt.
Kogu see käsk - kasvata ja kaitse, anti juba enne pattu langemist.
On poliitilisi liikumisi, kes on selle asja võtnud enda jaoks keskseks teemaks.
Kristlased peaksid olema aktiivsemad.
Et me endid isekusega ei hävita,
meie loomingut ja seda, mis meile on antud.
Ses suhtes oleme siiski realistid.
Me ei arva, et me inimliku sooritusega hakkaks päästma seda maailma.
Ka selles maailmas, nüüd siin, ka siingi me liigume koos allakäiguga.
Ei jaksa uskuda, et enne Kristuse tagasituleku päeva,
millesse me, kristlased, usume, see asi veel paremaks läheks,
kuna me inimesed oleme tegemas seda, teist ja kolmandat.
Kui tuua näide ettevõtlusmaailmast,
siis tänapäeval on ettevõtte tulemused ja dividendid juhtiv tegur,
millega ettevõtet juhitakse.
Ja et võimalikult head tulemused tuleksid.
Ehk tähelepanu kinnitatakse majandusele, rahale, raha saamisele,
mis suurendavad ahnust.
Ja siis tekkibki küsimus,
et kuidas seda kõike kindlustada ja alal hoida,
millest ka uudised palju räägivad.
Inimene on nagu mängunupp siin.
Kuidas sa näed, kuidas leida tasakaal olukorras,
kus raha juhib kogu ärielu?
Siin peaks olema ka teisi heaolumõõdikuid peale raha.
Sest see viib selleni, et ettevõte võib vabalt pankrotti minna.
Õnneks on meil hea ühiskond.
Ja ühiskond peab vastu võtma need,
kes on ettevõtte ebaedu tõttu "kuivale jäänud".
Meil on selles suhtes olnud varusid parandada tagajärgi.
Meil on sotsiaalhoolekanne, töötushoolekanne jne.
Samas pole see mõistlik, et sellised asjad juhtuvad.
Minu meelest on piibellik majandusmudel see,
et igaühel meil peaks olema võimalus anda töös oma osa.
See on mõistlik.
Teha oma osa siin ühiskonnas
ja teenida selle eest elatist endale ja oma lähedastele.
Need mehhanismid kahjuks ei toimi.
Olen poliitikas seisnud palju väikeste ja mikroettevõtete eest.
Nende 1-2 inimese ettevõtete eest.
Seal oleks kergem luua lisatöökohti.
See oleks kergem, kuna oleme näinud näiteks suuri paberitehaseid,
mis on hingusele läinud
ja siis otsitakse uusi kontseptsioone biotoodangust ja muudest asjadest.
Hea on, et otsitakse uusi abinõusid, aga see kestab vaid teatud aja.
Vajaksime ka just sellist jagunenud tegutsemist.
Ja siis veel see arusaam heaolust.
Kas mu elu on hästi korraldatud ja tasakaalus?
Kas seal on võib olla mingeid sõltuvusi?
Kuidas ma saan hakkama abikaasa ja lastega?
Need on kõik ülimalt tähtsad osad, mida peaks vaatlema tervikuna.
Mitte, et igat sektorit eraldi.
Piiblis öeldakse, et ärge koguge aardeid maa peale,
kus koi ja rooste neid rikuvad, vaid koguge aardeid taevasse.
Küsimus on selles, et kristlane mõtleb sellele,
mis on pikem perspektiiv ehk igavik.
Meie horisondis aga on suunitluseks maine mammona.
Nii ütlebki Piibel, et ahnus on kõige kurja juur
ja ka raha on see, mis ahvatleb.
Siin on tegemist väga sügavate põhimõtetega.
Keegi on öelnud, et sa saad hoida seda, mille oled enne ära andnud.
See on päris tark ütlus.
See meie kolmeosaline käsitlus Jumalast, usust ja võimust...
Siis kolmas osa on isiku moraali käsitlus.
Siin on toimunud suur muutus Soomes, kui mõelda Soome iseseisvuse ajaloole.
Soomes pole kunagi oldud väärtushinnangute osas üksmeelel.
Kõik pole tuginenud nö kiriklikele põhimõtetele ja usule.
Samas on meil sellised ühtsuskultuurid,
kuhu kuuluvad kas töölisklass või teised seltskonnad.
Ka sellises seltskonnas on olemas ühine vaim, ühised mängureeglid,
kuigi ka ristiusk on meid palju mõjutanud.
Kui vaadata 10 käsku, millest tänapäeval räägitakse vähe.
Paljudes koolides ei pruugi olla seinal või õppelausena 10 käsku.
Kui mõelda tänapäevaste mõistete abil,
kus räägitakse inimõigustest ja nende kuulutamisest,
siis kunagi anti Iisraeli rahvale Moosese kaudu 10 käsku,
mis on Piibli kaudu ka meieni jõudnud ja mida keegi pole tühistanud.
Mis saab olla veel parem inimõigus, kui käsk: "Ära tapa!"
See turvab mu ligimest, nii et teda ei tapeta.
Tema kohta ei tohi anda valetunnistusi jne.
Nii et Piibel ja Jumal ise selle taustal
on need kirjutised Püha Vaimu läbi ja kirjutajate läbi andnud.
Jumal annab niimoodi suuri aardeid.
Kui me läheksime ühiskonnas üksikisiku tasemel seda teed,
küll see elu oleks meil palju parem!
See ei tähenda, et me oleme patuta.
Jeesuse armu ja andeksandmist vajame me iga päev.
Aga meie elu oleks sel puhul palju parem.
Kui vaadelda mõnda uurimust, kus räägitakse,
et tänapäeval usuvad 27% soomlastest Piibli Jumalat.
Kui vaadelda vanuseklasside järgi,
siis noorematest usuvad 10% Piibli Jumalat.
Kui küsitakse, kui palju inimesi usub Jeesusesse ja et Ta on ainus tee,
siis need protsendid on veel väiksemad.
Ehk siis see maa on väga murettekitavalt ilmalikustunud.
Ma nägin üht uurimust, kus küsiti:
kas koged end olevat uuestisündinud kristlane?
Üllatuseks oli nooremas vanuseklassis mingi tõus võõreldes vanematega.
Et noorte keskel on Jumala Sõna olnud rohkem esil.
Samas kogen, et et neid asju pole väga pika aja jooksul õpetatud.
Õpetuse maht, mida haridusametis mainitakse,
see, mida kirikus kuuldakse, või ka see, mida meedia vahendab.
Näiteks TV saatekava üldiselt.
Need viivad meie mõtted mujale.
See pole ka nii, et usuasjadele öeldakse kohe "ei",
aga meie tähelepanu juhitakse mujale, teistele asjadele.
Kuid mis oleks veel ilusam mõte, kui see, et Jeesus on meie Päästja.
Kas ma suren täna, homme või siis 50 aasta pärast -
mu elu on täielikult hoitud. Sellest paremat sõnumit ju pole!
See on evangeelium, mille apostlid omal ajal laiali viisid.
Kuid noored tahetakse jätta pimedusse. Usuasjadest ei tohi rääkida.
Keegi ei tea kindlalt nendest asjadest, et kas need ikka on olemas.
"Kas see asi ikka on nii tähtis? Mõelge nende asjade üle vanemas eas!"
Need on need kiusatused, mis meie peale pannakse.
Viimasel ajal on palju räägitud ja on aktuaalsed seadusandlused,
mis on seotud pereväärtustega.
Ka mitmed arstid ja meditsiinitöötajad tahaksid,
et oleks võimalik keelduda abordi tegemisest ja muust sellisest.
Need on eriti kaugele ulatuvad suured asjad.
Siinkohal on huvitav,
et Piibel rõhutab meie vastutust meestena ja naistena,
kui me loeme Piiblit üsna algusest peale.
Meil on vastutus selle ees, kuidas me käitume.
Muidugi on meil ka õigusi.
Me ei pea anduma mistahes suhtele.
Piibel suisa keelab selle ja seob suhte abielu ja perega.
Meil on õigus sellest keelduda.
Nüüd, kui räägitakse palju inimese õigusest oma kehale,
siis see on tõesti täitsa piibellik põhimõte -
mul on õigus oma identiteedile.
Kurvad uudised selles vallas on aga väärkasutused selles suhtes.
Või ka pedofiiliad ja muud sellised asjad.
Aga see elu, mis meis on, mis meisse sünnib,
Jumal on selle ette näinud.
Oleks tõesti tore, kui see südametunnistuse vabadus
oleks olemas paljudes Euroopa maades.
Kui kogeme, et see on vale,
siis oleks põhjust ka see Soomes valeks lugeda.
See on eriti tähtis, et me peaksime kinni Piibli tõdedest.
Tänapäeval on just see teema,
et me pöörame selja ja teame Jumala Sõnast,
et Jumal on elav Jumal
ja ühel päeval me kõik peame vastutama
oma sõnade ja tegude eest.
Aga nüüd sa võiksid vaatajatele öelda, mida Jumala Vaim sulle annab.
Piiblis on palju asju, aga kui alustada selle lugemist,
siis võiks püüelda kesksete asjade poole.
See, et Jumal on meid, inimesi, loonud oma loodud maailma,
see on suurepärane uudis. See on juba Piibli alguslehekülgedel.
Seal on ka toredaid käske kasvada ja kaitsta seda maailma,
mille Jumal on meile andnud.
Seal leidub ka Piibli õpetus, et meid on loodud meheks ja naiseks.
See tähendab nimelt abielu!
Piibel on tore, aga samas ka karm, kirjutades,
kuidas inimesed on läbikukkunud nende käskude järgimises.
Iisraeli rahval oli üsna raske ja ahistav ajalugu.
Ehk mõned mõtlevad, et Piiblis on inimeste mõtted Jumalast.
See aga pole Piibli sõnum.
Piibli räägib hoopis sellest, mida Jumal mõtleb meist.
Mida Ta tahab rääkida endast.
Ja Piibel räägib ka sellest, millised tagajärjed on meie valikutel.
Kas head või halvad.
Head ja halvad meile endile ja meie lähedastele.
Loomulikult on Piiblis keskseks isikuks Jeesus.
Kui sa loed Uut Testamenti, siis sa võid kohe meelde jätta,
et Jeesus ei olnud kestahes isik, vaid Ta oli Jumal -
üks Jumala Kolmainu isikust - Isa, Poeg ja Püha Vaim.
Jeesus oli kaasas juba maailma loomises.
Ja mingil hetkel sai Ta ka inimeseks.
See, et Jeesus sai inimeseks, see polnud juhuslik plaan.
See polnud Jumalal lihtsalt mingi äkkmõte,
vaid see oli olemas juba enne, kui Jumal lõi selle maailma ja inimese.
See päästeplaan oli Tal juba enne valmis.
Jumal siiski teadis, et inimesel on oht pattu langeda.
Seepärast Ta valmistaski selle päästeplaani.
Iisraeli rahva kaudu andis Ta oma Poja vabastajaks,
kes sündis siia meie ilma.
Jeesus käis läbi inimliku elu ja kannatas inimesena väga palju.
Koges inimeste poolt hüljatust.
Koges, kuidas Jumal Ta ristil maha jättis.
Aga ikkagi Ta andis oma elu Jumala kätesse.
Kui Ta suri, kandis Ta me patud, kui Ta tõusis surnuist üles.
Ta näitas, et Jumalal on imeline plaan me jaoks - igavene elu.
Aitäh Jouko! Oleks veel paljustki rääkida.
Iisraeli asjad jäävadki käsitlemata. Sa oled kirjutanud raamatu Iisraelist.
Sa armastad Iisraeli, aga sellest juba mõni teine kord.
Aitäh ja õnnistusi su parlamendi töös!
Tõlge: Raul Jürimaa