Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Tämänkertainen vieraani on teille hyvin tuttu -
maanantaisin hän vaimonsa kanssa pitää "Jumala puhuu"ohjelmasarjaa.
Tervetuloa Jan Cedercreutz. - Kiitos.
Olet antanut paljon itsestäsi näissä ohjelmissa -
mutta nyt "Isännän pöydässä" vähän eri näkökulmasta.
Käydään läpi kuka on Jan Cedercreutz -
ja millä tavalla olet ajautunut Herran elopellolle.
Kerrotko lapsuudesta, perheestä ja nuoruudestasi.
Olen helsinkiläinen -
ja perheeseen kuuluu minun lisäksi 3 sisarusta, olen keskimmäinen -
kolmesta pojasta ja sitten on vielä sisko - nuorimmainen.
Äiti ja isä. Isä on kuollut, -
onneksi pelastui viikkoa ennen kuolemaansa -
äiti on elossa. Synnyin Helsingissä ja kävin ranskalaista koulua.
(Puhuu ranskaa.)
Lapsuus oli erittäin hyvä.
Vaikka vanhemmista kumpikaan ei ollut tunnustava kristitty -
äiti kyllä uskoo mutta ei puhu siitä -
iltarukouksen hän rukoili -
niin olen saanut hyvän ja turvallisen lapsuuden -
erityisesti se, että isä piti poikia aina sylissä ja osoitti rakkautta.
Ymmärsin, että se oli harvinaista suomalaisessa kulttuurissa. - Kyllä.
Isä osoitti rakkautta avoimesti, peittelemättä ja koko sydämellä.
Se ravitsi ja on kantanut meitä pitkään.
Eiköhän se suomalaisissa kodeissa lapsilla ole suurin ongelma, -
että eivät saa isän syliä ja jotkut ei äidinkään. - Niin.
Mutta tosi ihana lapsuus, rento ja hienot kesät maalla -
ja nuoruus, ei koulukiusaamista tai muuta. Olen saanut hyvät eväät -
ja hyvän kodin. - Ehkä sillä kaikella oli tarkoitus siihen haasteeseen -
mitä sinulla tänä päivänä on, että peruslähtökohta -
henkisesti ja fyysisesti on ollut hyvä. - Joo.
Kävitkö sitten koulun Helsingissä?
Kävin Helsingin ranskalais-suomalaista koulua.
Sitten menit yliopistoon. - Sieltä valmistuin aikanaan.
Sitten oli 3 kk Australiassa isän kanssa. Se oli tosi hauska reissu.
Sen jälkeen lähdin armeijaan ja Turkuun opiskelemaan.
Minusta piti tulla lääkäri, mutta armeijassa ei jaksanut lukea -
niin lähdinkin opiskelemaan biologiaa Åbo Academiissa -
ainoa ruotsinkielinen yliopisto. Pääsin sinne sisään.
Tarkoitus oli lukea biologiaa, kemiaa ja pyrkiä seuraavana vuonna -
Turkuun opiskelemaan lääketiedettä mutta toisin kävi.
Päädyin opiskelemaan psykologiaa, koska pidin siitä paljon jo lukiossa.
Psykologiassa pidin siitä, että oppi tuntemaan ihmisiä -
ei vain potilaiden tapaamista, reseptin antamista ja "heippa."
Se yhteys, että päästään syvemmälle, mitä oikeasti kuuluu -
tykkäsin siitä tosi paljon, että pääsee syvemmälle tuntemaan ihmisiä -
ja koska oma tausta oli ollut turvallinen -
ei ollut vaikeaa kuunnelle muiden ongelmia, -
ne ei vetänyt minua alaspäin.
Aivan. - Eikä nytkään, vaikka teen sielunhoitoa, -
se ei ole raskasta, koska itsellä on ollut turvallinen tausta ja lapsuus.
Tässä psykologian opiskelussa kuitenkin törmäsit asioihin, -
jotka käänsivät elämässäsi uuden lehden -
eli löysit Jeesuksen. Mitä kaikkea tapahtui?
Meitä oli tietty ryhmä opiskelijoita, jotka olivat totuuden etsijöitä.
Professori oli myös innostunut ja perusti meille oman kurssin.
Hän perusti kurssin, jonka nimi oli "Kokonaisuus ja osa."
Osat ja kokonaisuudet psykologisessa tieteessä.
Pohdittiin, että mistä psykologiassa on oikeastaan kyse.
Hän oli innostava opettaja ja vain heitimme ja pallottelimme ajatuksia.
Jälkeenpäin tajusin, että koko kurssin ytimenä oli etsiä totuutta.
Mikä ihminen oikeastaan on?
Kurssin aikana kukaan meistä ei ollut silloin uskossa -
me löydettiin, että ihmisellä on ruumis, se me tiedettiin.
Me löydettiin meidän tunteet, tahto ja ajatukset.
Se oli se sielu, mutta me ei löydetty muuta.
Mielenkiintoista oli, että kurssin tulos oli sellainen tyhjyys.
Ok, minulla on tunteet, tahto, järki ja ruumis -
mutta ne eivät anna vastausta sille, miksi mä olen olemassa.
Tärkein kysymys, jota emme ehkä olleet koskaan sanoneet ääneen -
se jäi ilman vastausta.
Se sai sinut niin kuin ymmälle. Tätäkö tämä elämä on?
Synnyn, olen täällä aikani ja sitten lopun.
Joo ja varsinkin kun olin saanut lapsena ja nuorena paljon rakkautta -
molemmilta vanhemmilta, niin rakkaus oli antanut sellaisen olon, -
että olen tärkeä, elämällä on merkitys ja olen hyvä.
Se oli ristiriidassa sen kanssa mitä yliopistossa opetettiin -
elämällä ei ole tarkoitusta, kaikki on vain sattumaa.
Oli ristiriita, se mitä sisimmässä tuntui -
ja se mitä opetettiin.
Lopullinen niitti oli se, kun oli syvä psykoanalyyttinen kurssi -
jossa opiskeltiin Jacques Lacanin teoriaa, -
jossa hän väitti ettei ihmisellä ole minuutta ylipäänsä -
vaan olemme vanhempiemme ja läheisten vuorovaikutusten summa.
Sinusta tuli Martti siksi, kun puhuttiin ja suhtauduttiin tietyllä tavalla -
se kehitti sinusta sen mikä olet ja minusta tuli tällainen.
Mutta meillä ei ole minuutta vaan sosiaalisten vuorovaikutusten summa.
Se oli viimeinen niitti, että hetkinen minulla ei ole minuutta -
olen vain joku psykologinen, sosiaalinen konstruktio.
Sen kurssin jälkeen eräs ystävä, joka oli tullut uskoon -
opiskeli myös psykologiaa, hän pyysi minua ja Joyta - me seurusteltiin, -
että tuletteko Raamattupiiriin. Ajattelin, että no mennään -
kokeillaan nyt sitäkin, ehkä sieltä löytyy se vastaus. - Löytyikö?
Löytyi. - Millä tavalla se tapahtui?
Raamattupiirin vetäjä oli uudestisyntynyt ihana pappi, -
joka kun hän puhui, luettiin Raamattua ja opetti niin koki heti, -
että hän uskoo siihen mitä puhuu, se oli elävää uskoa.
Kun luimme ja tutkimme Raamattua niin sydän avautui -
niin että ehkä Jumala on olemassa. Ei ollut enää, että ei ole vaan ehkä.
Itse pelastuminen tapahtui niin, -
että Ulla-Christina Sjöman piti kokouksen yliopistolla ruokasalissa.
Olin kuullut, että hän oli tullut Turkuun ja halusin kuunnella.
Hän puhui Raamatunkohdasta "Tul- kaa minun tyköni kaikki työtätekevät -
ja raskautetut niin minä annan teille levon. Ottakaa päälle minun ikeeni -
joka on sovelias ja kevyt" ja hän puhui, -
että se Jeesuksen ies ei ole muuta kuin hänen käsivartensa.
Jeesus ei tule antamaan meille iestä, kutsua ja tehtävää, että sinun pitää -
sitä ja tätä vaan haluaa kulkea rinnalla läpi elämämme -
Eikö tuo ole valtavaa, -
kun tuon ymmärtää niin ymmärtää Jeesuksen rakkauden. - Kyllä.
Hänhän tulee kuin ystävä, joka ottaa tästä ja turvaa sinuun -
niin se on ies häneltä, kevyt kantaa jokainen haluaa kantaa sitä.
Jokainen haluaa olla siinä. - Joo.
Oli ensimmäinen kerta, kun kukaan puhui Jumalasta -
niin rakkaudellisesti, että Hän välittää aidosti.
Sellaista Jumalaa etsin, en vain jotain totuutta.
Se rakkauden kaipuu minussa etsi juuri sellaista Jumalaa.
En jäänyt odottamaan mitään alttari- kutsua vaan lähdin pois aikaisemmin -
mutta sen talon ulkopuolelle minä vaan pysähdyin -
ja sanoin Jeesukselle en tiennyt kuuliko Hän -
sanoin, että jos olet niin kuin hän sanoo, -
niin haluan oppia tuntemaan Sinut.
Yhtä-äkkiä se läsnäolo, Hän oli siinä en nähnyt mitään, -
mutta tunsin valtavan rakkauden läsnäolon, Jeesus oli vieressä.
Menin lähelle käsivarren alle ja nytkin tulee melkein itku, -
mä vain itkin ja itkin, koska Hän oli se vastaus.
Sydän täyttyi valtavalla rauhalla -
ja sisin oli onnesta soikeana ja tiesin, että tässä on se mitä etsin.
Kun olet koulutukseltasi psykologi ja tiedät tilastoista, -
kuinka valtavasti Suomessa on masennusta ja kaikkea tyhjyyttä -
ja kun kerrot, miten Jeesus sinuun vaikutti -
se on kaikkien tarjolla ja miksi ei kaikki -
tule ottamaan sitä ilmaiseksi.
Kunpa kaikki löytäisi Hänet. - Niin.
Ihanaa oli se, että olin etsinyt totuutta, lukenut psykologiaa -
ja filosofiaa ja vaikka mitä ja ajattelin, että totuus olisi joku -
idea tai filosofia, mutta se olikin henkilö. - Suhde.
Jeesus itse. Hän on totuus, elämä ja tie.
Siitä ensikokemuksesta asti -
niin kristinuskossa minulle on ollut tärkeintä se suhde.
Tässä on kyse elävästä suhteesta elävään Jumalaan.
Saan olla oma itseni, saan tarvita Häntä, Hän on ihana Jumala.
Hän auttaa, kantaa, kulkee rinnalla -
ja rakastaa minua. Se on ihan uskomatonta.
Ja kun vaimosi Joy hyvin samanaikaisesti -
sai kokea Jumalan läsnäolon, niin se oli vallankumous. - Oli.
Koska varmaan tämä kaikki on tarvittu siihen haasteeseen, -
mitä olette sen jälkeen elämässä tehneet. - Niin.
Me molemmat halusimme heti seurata Jeesusta ilman kompromisseja -
ei haluttu vain tulla uskoon vaan myös seurata Häntä.
Mitä se perhe- ja ystäväpiirissäsi -
kun tämä tapahtui kuitenkin äkisti, niin millä tavalla se heijastui -
tai tuliko kommunikaatiota sen suhteen.
Se oli heille vaikeata ja mekin olimme vähän kypsymättömiä -
mutta se oli niin valtavaa, että otettiin vähän etäisyyttä -
uppouduttiin kristinuskoon, seurakuntatyöhön, Jeesukseen -
rukoukseen ja evankeliointiin. Me kyllä jätettiin ystävät kakkossijalle.
Vanhemmillekin se oli vaikeata, -
koska totta kai he rakastivat minua ja rakastavat edelleen -
mutta eivät ymmärtäneet ollenkaan, se oli niin radikaalia. - Joo.
Jumala johdatti sitten sinut ja vaimosi -
ihan uusiin tehtäviin, ei psykologin virkaan jossakin -
vaan aivan muulle alalle.
Kerrotko muutoksesta ja millä tavalla Jumala puhui?
Kävi niin, että jo ennekuin valmistuin psykologiksi, -
aloin tekemään lapsityötä.
Heti aika alusta kun kysyin Jumalalta: "Mikä on minun tehtävä ja kutsu?"
Herra, vaikkei puhunut suoraan, niin johdatti minut lasten luo.
Aluksi olin seurakunnan pyhäkoulun avustaja -
ihan siellä auttamassa pyhäkouluopettajaa.
Silloin jo huomasin, että tämä on minun juttu. Tästä tykkään ja pärjään.
Rakastan lapsia, tiesin sen jo edeltä -
olin aina tykännyt olla lasten kanssa -
mutta koin, että tässä on jotain.
Yksi asia johti toiseen, muutettiin Siuntioon, jossa nytkin asutaan -
vaihdettiin Suur-Helsingin seurakuntia hyvin nopeasti -
vaikka en ollut valmistunut, pyydettiin lapsi ja nuorisotyö pastoriksi.
Joyn kanssa aloitimme lapsityön ihan alusta.
Oli sellainen näky, että kun lapset eivät viihtyneet seurakunnassa -
haluttiin romuttaa kaikki vanha ja varmistaa se, että lapset tykkää.
Pidettiin huolta, että lapsilla oli tosi hauskaa -
niin että lapset eivät malttaneet odottaa pääsyä seurakuntaan.
Suuri muutos tapahtui sen jälkeen kun olin juuri valmistunut psykologiksi -
ajattelin mihin elämä nyt menee? Jat- kanko lapsi- ja nuorisotyöpastorina?
Jumala kutsuikin perustamaan kristillistä koulua.
Se tapahtui 16 v. sitten ja se on valtava asia, -
koska siinä et päässyt vakinaiseen palkkatuloon.
En. - Kerro vähän synnytystuskista, -
koska elitte melkein ilman palkkaa ja teillä oli 3 lasta.
Se alku oli todella haastavaa.
Olimme muuttaneet Siuntioon ja talo, jossa asuttiin oli -
ja on yli 100 v. vanha hirsitalo.
Porkkalan aikana venäläiset olivat asuneet siellä ennen meitä. - Ok.
Se oli aivan hirveässä kunnossa.
Jouduimme laittamaan se kuntoon ihan alusta saakka.
Asuttiin vanhassa rotiskossa ja mitään tuloja ei ollut.
Me haettiin ruoat manna-avusta, ei saatu muuta ja liftasin töihin, -
koska en voinut jättää Joyta ilman autoa.
Näistä olosuhteista lähdettiin -
ja meillä oli ulko vessa läpi vuoden, ei sisävessaa.
Se oli rankkaa -
mutta rakastimme Jeesusta niin paljon ettei sillä ollut väliä.
Ei me huomattu silloin -
mutta lähiomaiset kyllä ihmetteli sitä.
Lapset oli 2-3 vuotiaita, niin ei he välittäneet siitä -
leikkivät ja se meni siinä mutta minulla oli tuska siitä koska tiesin, -
että perheen päänä on vastuu, että he voivat hyvin.
Mutta kutsu oli niin selkeä ja oli pakko luottaa Jumalaan -
ja se pistää pienelle paikalle. Nyt siitä on 16 v. -
ja lapset eivät ole kärsineet puutetta. Aina on ollut kaikkea.
Aina ruokaa, talo on remontoitu, Jumala on tehnyt ihmeitä -
ja jälkeen päin en kadu mitään, mutta alku oli kyllä haastavaa.
Olisiko se myös Jumalan testi siitä, että oletteko uskollisia -
ja luotettavia, että Hän kasvatti teitä suuriin haasteisiin.
No varmasti. Joku on sanonut, että mahtavaa, että on noin suuri usko -
niin olen sanonut: "On pakko, koska ilman uskoa ei olisi voinut."
Uskoa on ollut pakko kasvattaa, että jaksaisimme.
Teillä on noin 100 lasta koulutuksessa ja päiväkodissa niin -
se on todella iso määrä -
ja te olette lähes kokonaan lahjoitusten varassa.
Niin. Uskon ja rukouksen voimalla.
Kustannuksia tulee monenlaisia, pakollisia -
lämmitys ja kaikki maksaa niin -
varmaan on ollut satoja kertoja "Herra auta" tilanteita -
enää ei ole rahaa, ehkä kuukaudeksi mutta entä sen jälkeen?
Miten Jumala on vastannut? - Tilanne on koko ajan sellainen.
Suurin osa työntekijöitä on uskon varassa.
Oppilasmaksut on ja päiväkoti saa tukea Kelalta -
ettei se ole vain lahjoitusten varassa. Suurin osa kuitenkin.
On ollut haasteellista, voisin kertoa Jumalan ihmeistä. - Kerro.
Tässä on helppo istua sillä tiedän, että tämä on Jumalan projekti.
Koulu ei ollut minun idea, pyydettiin vain perustamaan koulu.
Siinä mielessä tämä on Herrasta lähtenyt ja Hänen varassaan -
mutta kerran esimerkiksi tarvitsemme 15 000 euroa -
TyEL maksuihin ja palkkoihin. Rukoi- limme lapsenomaisesti taivaan Isää, -
että tarvitsemme 15 000 Jeesuksen nimessä, kiitos että kuulet ja vastaat -
tähän rukoukseen. Hätä oli mutta rukoiltiin ja ei mennyt monta päivää -
ja vararehtori Merja Tamminen tuli sisään ja kompastu kirjekuoreen, -
joka oli tullut postiluukusta, nosti sen se sisälsi 15 000 euroa.
500 euroa seteleinä. - Täsmälleen mitä rukoilitte.
Käteisenä. - Aivan. No siitä syntyi valtava ilo ja kiitosaihe.
Heti aamunavauksena sinä päivänä vein sen oppilaitten eteen ja näytin.
Halusin näyttää heille, että hekin turvaisivat Jumalaan -
kuin Psalmissa "Kertokaa Juma- lan ihmeistä, että tulevat sukupolvet -
turvaisivat Jumalaan." Halusin näyttää heille minkä ihmeen Herra teki.
Sanoit, että jotta he turvaisivat. Ihmisten pitää nähdä ihmeitä, -
jotta uskomme kasvaisi. - Kyllä.
Näitä on varmaan kymmeniä, kerro vielä muutamia.
Yksi toinen on se, että muutama vuosi sen jälkeen -
taloudellinen tila oli niin tiukka, että olimme 50.000 euroa velkaa.
Tilintarkastajakin sanoi, ettette voi jatkaa näin -
eikä me haluta elää tietenkään velassa.
Niin kävi, koska maksettiin palkkoja -
vaikka ei ollut varaa. TyEL maksut ja muut jäi maksamatta, -
kerääntyi veloiksi ja tiesin, että jotain on tehtävä -
hallitus kokoontui ja rukoili, koska turva on Herrassa -
ja ymmärrettiin, että palkkoja ei makseta enempää kuin on varaa.
Sellainen periaatepäätös ja sitä toteutetaan vieläkin.
Joka kuukauden lopussa katsotaan kuinka paljon on rahaa ja se jaetaan.
töissä uskon varassa olevien kesken. Eikä niin, että jätetään velaksi.
Tarkoitatko, että palkka voi olla eri suuruinen. - Joo.
Ei niin, että maksetaan ja jäädään TyEL maksuissa velkaa.
Tehtiin periaatepäätös, ettei ikinä tehdä velkaa.
Rukouksessa syntyi toinen asia joka oli kysymysmerkki, -
että Herra rohkaisi maksamaan kymmenykset kaikista tuloista.
Lahjoituksista. - Niin, lahjoituksista, koulumaksuista -
kaikesta saadusta yhdistys antaisi 10 % Herralle.
Tilanne, jossa ei ollut varaa edes palkkoihin -
tuntui kuin tässä ei ole mitään järkeä.
Mutta se on raamatullista ja niin päätettiin tehdä joka tapauksessa -
ja alle vuodessa Herra kuittasi pois kaikki velat. - Aamen.
Rationaalisesti tämän maailman lakien mukaan ajattelevalle ihmiselle -
tämä on vaikeata. - On.
Onko teillä ollut vaikeata. - On välillä mutta toisaalta -
juuri se, että yhdistyksenä voidaan ja halutaan antaa niin -
antaminen on minulle ja meille valtava ilo, -
koska aina on niitä, joilla on vähemmän kuin meillä.
Olemme tukeneet esim. Israelissa kristillistä koulua.
Ollaan tuettu ja edelleen tuetaan nälkää näkeviä lapsia Afrikassa, -
evankeliumia "Ruokkikaa nälkäiset" yhdistyksen kautta.
Aina on niitä ja se että saan olla auttamassa ja tiedän -
joka kuukausi menee säännöllisesti ei vain satunnaisesti -
kannamme näitä ihmisiä ja näitä töitä. - Muistan kun kerran sanoit, -
että sinulla on valtava ilo, kun saat antaa. - On.
Todella. - Uskon, että tässä on kaikilla meillä oppimista.
Kuitenkin kun näen sen koko ajan ja jos puhutaan näistä ihmeistä niin -
varsinkin alussa oli tuska miten minun perhe?
Tiedän kutsuni, mutta perhe. Sanoin Herralle haluan uskoa siihen, -
että Sinä huolehdit ettei perheeltä puutu mitään.
Esimerkiksi kerran kun melkein kaikki perheet lähtee etelään -
ei ollut varaa lähteä. Rukoilin siunaus- ta että mekin voidaan lähteä etelään.
Kesti viikko sain puhelinsoiton, että haluatteko lähteä Italiaan.
Sanoin: "Joo" - että minä tarjoan teille loman Italiassa. 4 tähden hotelli -
maksan kaiken. Lennot, annan taksirahaa, matkarahaa ja kaikki.
Sanoin, että on 3 lasta. "Tiedän, ei mikään ongelma."
Kuvittele Italiassa, 4 tähden hotellissa valtavat aamiaiset -
ja radiosta soi: "You are in heaven." Juuri kun tultiin aamiaiselle.
Kyyneleet virtasi poskilla, kun tiedettiin, että kaikki on vain armoa.
Aivan. - Ei olla ansaittu tästä mitään. Kaikki on Jumalan lahjaa.
Siitä nauttii eri tavalla kuin jos olisimme maksaneet pitkin hampain.
Onko tämä hyvä hotelli ja näin. Ei ollut mitään sellaista vain lahjaa.
Kello tikittää, että pyydän sanoa katsojille -
mitä Pyhä Henki sydämellesi juuri nyt antaa. Ole hyvä.
Jos sinulla ei ole elävää suhdetta Jeesukseen, -
niin kuin kerroin se muutti elämäni kokonaan. Olit uskossa tai et niin -
tarvitset Jeesusta. Hän haluaa olla se "Jumala kanssamme", Immanuel.
Hän, joka kulkee rinnalla. En ikinä olisi selvinnyt ilman Jeesusta.
En halua elää päivääkään ilman Häntä.
Hän haluaa olla sinulle juuri se rakkauden lähde jota kaipaat.
Se täydellinen isä ja äiti.
Jos et ole ottanut vielä Jeesusta vastaan, niin ota tänään.
Pyydä: "Tule elämäni Herraksi." Hän tulee heti.
Hän ei tule väkisin, mutta jos pyydät niin Hän tulee.
Jos olet uskossa mutta ei ole läheistä suhdetta niin pyydä sitä.
Sano: "Haluan oppia tuntemaan Sinut oikeasti, läsnäolosi, -
että olet minulle todellinen." Hän vastaa siihen rukoukseen.
Jeesus on tie, totuus ja elämä. Häntä mahtavampaa ei ole.
Elämäsi tulee olemaan sellaista seikkailua, että oksat pois. Aamen.
Kiitos Jan. Olen kokenut tämän ohjelman aikana, -
että on valtava Jumalan Pyhän Hengen läsnäolo ja uskon, että se on -
myös kuvaruutujen toisella puolella. Jumala koskettaa ja vetää -
hyvyydellänsä puoleensa. Kiitos, että kerroit avoimesti siitä -
miten löysit vaimosi kanssa Jeesuksen ja miten Hän on -
teitä kuljettanut ja olkoon se sama -
ja ehkä kasvava voima mukanasi jatkossakin. Kiitos.
Kiitos Martti. Siunausta myös sinulle. Oli kiva olla mukana.
Olet juuri katsonut "Isännän Pöydässä" ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut -
voit olla tukemassa tämän ohjelmasarjan tuottamista.
Soitto kuvassa näkyvään numeroon -
tai pankkitilille ruudussa näkyvällä tili- ja viitenumerolla.
Kiitos.
Tekstitys: Mauri Porkola