ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Seekordne külaline on vaatajatele kindlasti hästi tuttav.
Esmaspäeviti juhib ta koos abikaasaga saadet "Jumal räägib".
Tere tulemast Jan Cedercreutz! - Aitäh!
Sa oled andnud oma saadetes endast palju.
Aga alguses vaatame, kes see Jan Cedercreutz selline on.
Kuidas sa oled sattunud Jumala tööpõllule tööd tegema?
Räägi natuke oma perest, lapsepõlvest ja noorusest.
Olen Helsingi poiss. Peres on 3 poissi, mina olen keskmine.
Lisaks veel noorem õde. Ja loomulikult isa ja ema.
Isa on nüüd surnud, aga õnneks sai ta nädal enne surma päästetud.
Ema elab veel.
Sündisin Helsingis ja käisin prantsuse koolis.
Nii et ma oskan väga hästi ka prantsuse keelt.
Lapsepõlv oli eriti hea.
Vanemad küll polnud tunnistavad kristlased.
Ema küll usub Jumalasse, aga ei räägi sellest eriti tihti.
Õhtupalveid ta palus küll.
Lapsepõlv oli turvaline ja täis armastust.
Eriti see, et mu isa hoidis aina meid, oma poegi, oma süles
ja jagas edasi oma armastust.
Sain sellest alles hiljem aru,
et selline tegu on Soome kultuuris väga haruldane.
Isa osutas oma armastust avalikult, ilma varjamata ja kogu südamest.
See toitis meid ja kandis meid pikalt edasi.
Soome kodudes on see suur probleem, et lapsed ei saa olla isa süles
ja vahel isegi mitte ema süles.
Jah. Mul oli tore lapsepõlv, ilusad suved maal ja noorus ka.
Polnud mingit koolikiusamist ega muud sarnast.
Peab ütlema, et ma olen saanud hea alguse ja hea kodu.
Ehk oli see eesmärk selleks väljakutseks, mis sul täna on.
See põhilähtekoht on sulle nii vaimselt kui ka füüsiliselt hea.
Jah.
Kas sa koolis käisid ka Helsingis? - Jah.
Käisin Helsingi Prantsuse-Soome koolis.
Ja siis läksid ülikooli?
Lõpetasin keskkooli ja siis olin 3 kuud koos isaga Austraalias.
See oli väga ilus reis.
Peale seda reisi läksin sõjaväkke. Peale sõjaväge läksin Turusse õppima.
Minust pidi saama arst, aga sõjaväes polnud aega õppida.
Läksin õppima bioloogiat AboAcademi-sse.
See on ülikooli rootsikeelne nimi.
Sain sinna sisse ja eesmärgiks oli õppida bioloogiat ning keemiat.
Ja järgmisel aastal pürgida Turusse õppima arstiteadust.
Aga läks teisiti.
Aga otsustasin ikkagi õppida psühholoogiat,
kuna see meeldis mulle väga juba gümnaasiumis.
Mulle meeldis psühholoogias õppida inimesi tundma.
See polnud nii, et kohtad inimest, annad talle retsepti ja aidaa!
Vaid on vaja pääseda sügavamale, et teada, kuidas sul tegelikult läheb.
Mulle see asi väga meeldis.
Pääseda sügavamale ja tunda inimesi.
Kuna mu oma taust oli väga turvaline,
polnud mul ka raske kuulata teiste inimeste hädasid ja probleeme.
See ei kiskunud mind maha.
Ja see on jätkuvalt nii.
Kuigi ma teen hingehoiu tööd ka täna, pole see mulle raske.
Kuna mul endal on olnud turvaline kodu ja taust.
Psühholoogia õpingutes põrkasid sa kokku ka selliste asjadega,
et sa pöörasid oma elus uue lehekülje ehk leidsid Jeesuse.
Mis kõik juhtus sel ajal?
See oli huvitav asi.
Meid oli teatud rühm õppureid, kes olid nn. tõeotsijad.
Meie professor oli innustav isik, kes lõi meie jaoks oma kursuse.
Ta võttis meid oma loodud kursusele,
mille nimeks sai "Osa ja terviklikkus" e tervik ja osa psühholoogia teaduses.
Me hakkasime uurima, millest psühholoogia ka tegelikult õpetab.
Ta oli väga kaasakiskuv õpetaja ja me hakkasimegi nö küsimusi pilduma.
Tagantjärgi sain aru, et kogu selle kursuse tuum oli see,
et me otsisime tõde. Seda, kes või mis see inimene tegelikult on?
Huvitav oli see, et kursuse ajal mitte keegi polnud usklik.
Me leidsime, et inimesel on keha. Seda teadsime me kõik juba enne!
Siis leidsime, et meie tunded, tahe ja mõtted - see on meie hing.
Aga midagi muud me ei leidnudki.
Huvitav oli see, et selle kursuse tulemus oli selline tühjus.
Et heakene küll - mul on tunded, tahe, mõistus ja keha.
Aga see ei anna vastust küsimusele: miks me oleme olemas?
Ehk see tähtsaim küsimus, see jäi ilma vastuseta.
See arusaam jäi - elu ongi see,
et ma sünnin, olen siin oma aja ja siis suren.
Jah. Ja kuna ma lapsena olin saanud palju armastust mõlemalt vanemalt,
siis see armastus andis mulle sellise tunde, et ma olen tähtis.
Et mu elul on tähendus ja ma olen hea.
See oli vastuolus sellega, mida mulle ülikoolis õpetati,
et elul pole mingit tähendust, kuna kõik on juhus!
Nende asjade vahel oli vastuolu,
mida oma sees tundsin ja mida mulle õpetati.
Lõpuks oli nii, et meil oli süvendatud psühhoanalüütiline kursus,
kus õppisime Shaklakani teooriat.
See väidab, et inimesel pole mingit oma mina või olemist,
vaid me oleme lähedaste inimeste teatud mõjutuste summa.
Näiteks: sinust sai Martti,
kuna sulle räägiti teatud kombel ja sinusse suhtuti teatud kombel.
See arendas sinust selle, kes sa oled.
Ja minust sai selline inimene.
Meil pole oma mina, vaid me oleme sotsiaalsete mõjutuste summa.
See tingis selle, et ma lõpuks olingi psühhosotsiaalne konstruktsioon.
Peale seda kursust kutsus üks mu sõber,
kes oli usklikuks saanud ja kes ka õppis psühholoogiat
ning kellega me käisime läbi, mind ühte piibliringi.
Ütlesin, et: "Olgu, lähme!"
Et vaatame ka seda asja. Äkki leidub hoopis sealt mingi vastus.
Kas leidus? - Jah leidus!
Kuidas see juhtus?
Piibliringi eestvedaja oli üks uuestisündinud preester, tore mees.
Kui ta rääkis, või kui me lugesime Piiblit ja ta õpetas,
siis kogesime kohe, et ta usub ise ka seda, mida ta õpetab.
Et see oli elav usk.
Kui lugesime ja uurisime Piiblit,
siis mu süda avanes sellele, et Jumal vist ongi olemas.
See polnud enam see, et ei ole olemas, vaid vist ikka on olemas.
Lõpuks mu päästmine toimus aga nii, et Ulla Kristina Sjöman tegi koosolekut.
See toimus üliõpilasmaja sööklas.
Kuulsin, et ta tuli just Turusse ja ma tahtsin ka teda kuulama minna.
Ta rääkis ilusast piiblikirjakohast, kus Jeesus ütleb:
"Tulge minu juurde kõik, kes te olete vaevatud ja koormatud
ja mina annan teile hingamise.
Võtke oma peale minu ike, sest see on kerge kanda."
Ta rääkis, et Jeesuse juures ei loe muu, kui Tema käsivars.
Jeesus ei tule me juurde ülesandeid jagama,
et sina pead seda ja sina toda tegema,
vaid Ta tahab käia me kõrval läbi kogu me elu!
Kui seda mõistad, mõistad ka Jeesuse armastuse olemust.
Nii on.
Et Ta tuleb nagu sõber ja võtab sind ning kaitseb sind.
See on Tema "ike". - Just!
Seda on tõesti kerge kanda. Igaüks tahaks seda kanda.
Igaüks tahaks olla selles. - Just!
See oli esimene kord, kui keegi rääkis Jumalast sellise armastusega.
Ta tahtis seda kohe ehtsalt edasi anda.
Sellist Jumalat ma otsisingi. Ma ei tahtnud "midagi mingit..." tõde.
See armastuse igatsus mu sees otsis just sellist Jumalat.
Kui nendest asjadest sel viisil räägiti,
ei jäänud ma sinna enam altarikutset ootama,
vaid läksin varem minema.
Aga majast väljas jäin ma seisma.
Ma ütlesin kõva häälega Jeesusele...
Ma ei teadnud siis, kas Ta kuulis või mitte, aga ma ütlesin:
"Kui Sa oled selline nagu ta ütles, siis ma tahan Sind tundma õppida!"
Ja ühtäkki oligi seal Ta kohalolu. Äkki Ta oligi seal.
Ma ei näinud midagi. Aga ma tundsin tugevat armastuse kohalolu.
Jeesus oli seal mu kõrval.
Ma läksin Talle lähemale Ta käsivarre alla ja nutsin.
Praegugi ajab see nutma.
Sest Ta oligi see vastus.
Ja mu süda täitus suure armastusega ning mu sisemuses oli mõnus tunne.
Ja ma tundsin, et see ongi see õige.
Kuna sa oled hariduselt psühholoog,
siis sa tead statistika ja muude allikate kaudu,
et kogu Soomet valdab suur masendus.
Igasugune tühjus ilmneb mitmel viisil.
Samas, kui sa räägid, kuidas Jeesus sind mõjutas,
siis samas on see ju kõigi jaoks kättesaadav.
Miks siis kõik ei tule seda tasuta võtma?
Kui vaid kõik leiaksid selle.
Ja just see oli mulle nii tore, kui ma olin otsinud tõde.
Ma olin õppinud psühholoogiat, filosoofiat ja muudki.
Ma mõtlesin, et see tõde on mingi idee või filosoofia.
Aga see tõde oli hoopis isik! See oli Jeesus isiklikult!
Tema on tõde. Ta on elu. Ta on tee.
Alates esimesest kogemusest ristiusus, on minu jaoks kõige tähtsam just suhe.
Jutt on elavast suhtest elava Jumalaga, kus ma saan olla mina ise
ja saan vajada Teda, sest Ta on suur Jumal.
Ta aitab ja kannab mind. Ta käib mu kõrval. Ta armastab mind.
See kõlab nagu uskumatuna.
Ka su naine sai sinu kaudu kogeda Jumalat.
See oli teile revolutsioon!
Oli jah.
Kõik see oli vajalik ülesande jaoks, mida praegu täidate.
Jah. Tahtsime kohe järgida Jeesust, ilma ühegi kompromissita!
Ei tahtnud mitte ainult usule tulla, vaid ka Teda järgida.
Kui see kõik juhtus,
siis kuidas see peegeldus te sõprade ja pereringkonnas?
See oli raske. Meiegi olime ebaküpsed.
Meile oli see suur asi.
Me hoidsime ka natuke distantsi.
Uppusime ristiusku, koguduse töösse, Jeesusesse, palvesse
ja evangeeliumi levitamisse nii kõvasti, et jätsime oma sõbrad tahaplaanile.
Ka meie vanematele oli see raske asi,
kuna nad armastasid mind siis ja armastavad tänaseni.
Nad ei mõistnud seda asja, kuna see oli nii radikaalne muutus.
Jumal juhtis sind ja su naist aina uutesse ülesannetesse.
Aga mitte mingisse psühholoogi ametisse
kuskil linnas või mujal, vaid täitsa teisele alale.
Räägi sellest muutusest ja sellest, kuidas Jumal teid kõnetas.
Juhtus nii, et enne, kui õppisin psühholoogiks,
hakkasin ma tegema lastetööd.
Ehk ma mõtlesin algusest peale sellele
ja küsisin Jumalalt, mis on minu ülesanne?
Ta ei vastanud mulle otse, aga Ta juhtis mind laste juurde.
Alguses olin koguduses pühapäevakooli abiline.
Ma aitasin seal õpetajat.
Siis aga taipasin, et see on minu "liin".
Mulle see meeldib, siin ma saan hakkama.
Ja ma armastan lapsi.
Ma ju teadsin, et mulle on meeldinud olla koos lastega,
aga siis ma kogesin, et siin on midagi.
Nii viiski üks asi teiseni.
Me kolisime Siuntiosse, kus elame praegugi.
Siis me vahetasime kogudust.
Ja kuigi ma polnud selleks veel üldse valmis,
paluti mul üsna kiiresti hakata laste -ja noortetöö pastoriks.
Alustasime Joy'ga lastetööga päris nullist.
Meil oli asjast selline nägemus, et kui lastele ei meeldinud koguduses,
siis me hakkasime lammutama kõike vana
ja tegema nii, et lastele meeldiks.
Me hoolitsesime selle eest, et lastel oleks igal pühapäeval lõbus.
Juhtus lausa nii,
et lapsed hakkasid pikisilmi ootama pühapäevaseid teenistusi.
Suur muutus toimus just peale seda, kui ma olin õppinud psühholoogiks.
Ja ma ei teadnud, kus suunas elu nüüd minema hakkab.
Kas ma jätkan pastorina või laste -ja noortepastorina?
Siis kutsus aga Jumal mind asutama kristlikku kooli.
See avati 16 aastat tagasi.
See on suur asi, kuna seal sul puudub kindel sissetulek.
Nii on.
Räägi natuke selle kooli nn. sünnitusvaludest,
sest te elasite ilma palgata ja teil oli 3 last.
See algus oli tõeline väljakutse.
Me kolisime sinna Siuntiosse
ja see maja, kus me elasime, oli üle 100 aasta vana palkmaja.
See oli Porkkalas ja enne meid olid seal elanud ka venelased.
See maja oli kohutavas seisukorras.
Hakkasime seda vaikselt taastama. Me elasime ühes vanas urkas.
Mingeid sissetulekuid meil polnud.
Toitu saime "Manna abist", sest mujalt polnud meil toitu saada.
Ma käisin "häälega" tööl, kuna ei saanud naist autota jätta.
Nendes oludes me alustasime. Ja muideks, meil oli ka välikäimla.
See oli aastaringne.
See oli päris karm.
Aga me armastasime Jeesust nii palju, et polnud vahet, mis tingimused olid.
Ka mu naine ütles, et tookord me ei pannud neid raskusi tähelegi.
Aga meie lähedased ja omaksed muidugi imestasid väga.
Lapsed, kes olid 2-3 aastased, need ka ei kaevanud millegi üle.
Mängisid oma mänge ja nii see oli.
Aga mu sees oli vaev, et mul perepeana on vastutus oma pere ees,
et neil hästi läheks.
Aga see kutse oli nii selge et me olime sunnitud usaldama Jumalat,
mis polnud igakord just kerge.
Kuid sellest on nüüd 16 aastat möödas
ja me lapsed pole millestki puudust tundnud.
Meil on alati olnud süüa ja kõike. Meie maja on remonditud.
Jumal on teinud suuri imesid. Tagantjärele ei kahetse midagi.
Kuigi algus oli küll ränk.
See võis ka mingis mõttes olla Jumala test,
et kas ja kui palju usaldate Teda ja kui usaldusväärsed ise olete.
Ta kasvatas teid suurteks väljakutseteks.
Seda kindlasti!
Mõned ütlevad mulle, et see on vägev, kui mul on suur usk
ja ma ütlen, et mul peab olema!
Sest ilma usuta poleks me hakkama saanud.
Me pidime seda usku kasvatama, et me ikka jaksaksime.
Teil on koolis ja lasteaias umbes 100 last.
See on loomulikult suur hulk.
Te elate peaaegu täielikult annetuste varal.
Jah, koos usu ja palve väega.
Teil on ka palgalised õpetajad ja igasuguseid muid väljaminekuid.
Kütte ja muude asjade eest peab ka maksma.
Võib öelda, et teil on sadu kordi olnud selliseid olukordi, et Juma aita!
Et nüüd pole enam raha... Kui vaid kuuks, aga mitte enamaks.
Räägi, kuidas Jumal nendes oludes on vastanud.
Meil on olukord kogu aeg selline,
et suurem osa töötajatest on meil tööl just usu varal.
Meil on õppemaksud ja lasteaed saab toetust Haigekassalt,
nii et mitte ainuüksi annetustest. Aga suurem osa siiski nendest.
Ma võiksin rääkida nendest Jumala imedest.
Ma naudin seda, et ma istun nende asjade keskel
ja tean, et see on Jumala projekt.
See kool pole kunagi olnud minu idee.
Mul ainult paluti see kool asutada.
Kõik on saanud alguse Jumalast ja Tema varal on kõik see toimunud.
Näiteks me vajasime 15 000 eurot. Seda maksudeks ja palkadeks.
Palvetasime siis lapsemeelselt Jumala poole, et meil on vaja 15 tonni.
"Jeesuse nimel me täname, et Sa kuuled ja vastad". Selline palve.
Me palvetasime ja ei läinudki mitu päeva,
kui Merja Tamminen, meie asedirektor tuli kooli sisse
ja komistas ümbriku otsa, mis oli kirjakastist tulnud.
Ta tõstis selle üles ja seal sees oli 15 000!
See summa oli seal 500 kupüüridena.
Täpselt see summa, mida te palusite!
Ja sularahas!
Sellest sündis teil kindlasti tänu ja kiituse palve.
Jah. Ja samal hommikul viisin selle raha ka õpilaste ette
et näidata neile seda raha, et nemadki õpiks usaldama Jumalat.
Nagu Psalmis öeldakse, et rääkige Jumala imedest ja Ta tegudest,
et ka tulevased sugupõlved usaldaksid Jumalat.
Ma tahtsin näidata neile, et vaadake, mis ime Jumal tegi!
Sa just ütlesid, et nad usaldaksid...
Me inimestena peame nägema neid imesid,
et meie usk kasvaks. - Jah.
Sul on neid lugusid kümneid. Räägi veel mõnest!
Teine lugu, mida ma meeleldi räägiks, on järgmine.
Mõni aasta hiljem oli me majanduslik olukord nii kehv,
et olime võlgu 50 000 eurot.
Me raamatupidaja ütles, et te ei saa enam niimoodi jätkata.
Ja ega me tahtnudki selliste võlgadega.
See juhtus nii, et me maksime palgad,
aga meil polnud enam nii palju raha, et mingid muud maksud ära maksta.
Ja nii seda võlga koguneski.
Teadsin, et nüüd peab midagi tegema.
Juhtkond kogunes kokku. Palvetasime.
Saime aru, et me ei saa enne palkasid maksta, kui meil pole raha.
Võtsime selle oma põhimõtteks.
Ehk siis, pidime iga kuu lõpus vaatama, kui palju meil raha on
ja jagama selle nende vahel, kes usu toel veel tööl käib.
Mitte nii, et midagi võlgu jääb.
Praktikas tähendab see seda,
et palk võib eri kuudel olla eri suurusega?
Just nii! Aga mitte nii, et me maksame palgad,
aga muud maksud jääme võlgu.
Tegime sellise otsuse, et me ei jää enam kunagi võlgu.
Teine asi, mis palves sündis, oli meile väike küsimärk.
Kogesime, et Jumal julgustas meid maksma kümnist kõigist me tuludest.
Kõigist, mida me ühing saab. Nii annetustest, koolimaksudest, jms.
Ehk siis kõigest, mis me saame, annaks Jumalale 10% ära.
Seda olukorras, kus meil polnud raha isegi palkadeks.
See kõik tundus olevat mõistusevastane.
Aga see on piibellik ja me otsustasime teha seda igal juhul.
Ja alla aastaga kustutas Jumal kõik meie võlad!
Ratsionaalselt mõtlevale inimesele,
kes toimib selle maailma seaduste kohaselt,
on seda raske mõista.
Ongi!
Kas ka teile on see raske?
Jah, vahel ikka.
Teisalt aga on see,
et ühinguna me saame anda, ja tahamegi anda,
sest see andmine on meie jaoks suur rõõm.
Sest alati on neid, kellel on palju vähem, kui meil.
Me toetame kristlikku kooli Iisraelis.
Me oleme toetanud ja toetame ikka ka nälgivaid lapsi Aafrikas.
Toetame evangelismi ja ühingut "Toitke näljaseid".
Alati on neid.
See, et ma saan abiks olla ja see, et ma tean,
et meilt läheb iga kuu regulaarselt raha, mitte juhuslikult.
Vaid me toetame neid inimesi ja töölõike.
Mäletan, kui sa kord ütlesid, et sul on suur rõõm, kui sa saad anda.
Nii see on.
Usume, et paljudel on sellest asjast üht-teist õppida.
Ja kui ma näen seda kogu aeg, kui nendest imedest räägitakse,
sest alguses oli mul mure, et kuidas mu pere hakkama saab?
Ma tean, mis on mu kutsumus, aga kuidas mu perega jääb?
Ütlesin Jumalale, et tahan uskuda seda,
et Tema hoolitseb, et mu perel poleks millestki puudust.
Näiteks korra, kui kõik teised pered sõitsid Lõunasse puhkama,
siis meil polnud mingeid vahendeid kuhugi minna.
Palvetasin, et Jumal, õnnista, et meiegi võiksime sõita Lõunasse.
Läks nädal mööda ja ma sain telefonikõne.
Üks inimene helistas ja küsis, kas sooviksime sõita Itaaliasse?
Ma ütlesin: "Jaa!"
Ta pakkus meile puhkust Itaalias 4 tärni hotellis.
Ja pidi ise maksma kõik!
Lennud, taksoraha, reisiraha ja muudki.
Ma ütlesin, et meil on 3 last. Ta vastas, et teab ja pole probleemi!
Võite vaid ette kujutada, kuidas me olime Itaalias 4 tärni hotellis,
kus olid suured hommikusöögid
ja raadiost lauldi "Youre In Heaven". ("Sa oled taevas")
See oli nii vägev.
Ja pisarad jooksid me palgeil, kui mõistsime, et see kõik oli arm.
Me polnud seda ära teeninud. See kõik oli Jumala kingitus.
Seda nauditakse hoopis teistmoodi, kui seda,
mille eest oled pika hambaga maksnud.
Ei midagi sellist. See kõik oli kingitus.
Kell läheb omasoodu ja nüüd Jan, ma palun sind,
et sa ütleksid vaatajatele mida Püha Vaim sulle annab öelda.
Ma tahan julgustada sind, et kui sul pole elavat suhet Jeesusega,
siis nagu ma rääkisin - see muutis täielikult minu elu.
Kas sa oled usklik või mitte, sa vajad Jeesust.
Jeesus tahab sullegi olla see "Jumal koos meiega",
see Immaanuel, kes kõnnib meie kõrval.
Ma poleks kunagi tulnud toime ilma Jeesuseta.
Ja ma ei taha mitte kunagi elada päevagi ilma Temata.
Ta tahab olla sulle just see armastuse allikas, mida sa igatsed.
See täiuslik Isa. See täiuslik Ema.
Ja kui sa veel pole Jeesust vastu võtnud, siis võta Ta täna vastu!
Palu Jeesust, et Ta tuleks su elu isandaks.
Ja Ta tuleb kohe. Kuid Ta ei tule kunagi vägisi.
Aga kui sa palud, siis Ta tuleb.
Ja kui sa oled usus ja sul pole Temaga lähedast suhet,
siis palu nii: "Jeesus, ma tahan Sind õigesti tundma õppida.
Ma tahan õppida tundma Su ligiolu.
Ma tahan, et Sa oleksid mulle tõeline."
Ja Ta vastab sellele palvele.
Jeesus tõesti on ee, tõde ja elu ja Temast võimsamat ei ole.
Ja kui sa hakkad teda järgima,
siis su elus sünnivad nii suured seiklused, et hoia vaid alt!
Aitäh, Jan! Ma isegi olen selle saate ajal kogenud,
et siin on tugev Jumala Püha Vaimu kohalolu.
Ja ma usun, et seesama on ka ekraani teisel poolel vaatajate seas.
Jumal tahab puudutada ja tõmmata meid oma headuse poole.
Aitäh, et rääkisid avameelselt sellest,
kuidas sa koos naisega leidsid Jeesuse
ja kuidas Ta on koos teiega teie teedel käinud.
Olgu see sama ja veel kasvav vägi kaasas sinuga edaspidigi!
Aitäh, Martti ja õnnistusi sullegi! Oli tore saates olla!
Vaatasid just saadet "Isanda lauas".
Soovides toetada Eesti TV7 tegevust, võid helistada numbril 900 1777 (7 eur),
või teha annetuse meie pangaarvele, mille info on leitav www.tv7.ee
Täname!
Tõlge: Raul Jürimaa