Tervetuloa Isännän pöydässä -ohjelmaan.
Vieraanani on luterilaisen kirkon virassa oleva pappi.
Tervetuloa Heikki Linnavirta. - Kiitos.
Ennen kuin menemme siihen, mitä on olla luterilaisen kirkon pappi, -
niin käydään läpi, kuka on Heikki Linnavirta.
Missä olet koulusi käynyt ja minkälaista nuoruutta viettänyt?
Kaikkien pitää syntyä Helsingissä, jotta saa pääkaupunkimaisen olon.
Mutta Lappeenrannassa olen lapsuuteni viettänyt.
Mun nuoruuden maisemia ovat Sotkamon vaaramaisemat ja Vuokatti.
Sotkamo oli mulla koulukaupunki ja siellä kävin kouluni.
Aikanaan kirjoitin siellä ylioppilaaksi.
Nuorena elin sen - mun tapauksessa - ei niin kiltin nuoruuden, -
vaan sellaisen kokeilevan, etsivän ja villin nuoruuden, -
josta sitten voi sanoa, että ihan jyrkänteen reunalta pelastuin.
Vaihtoehtona oli elämä, kuolenko pois tai joudunko vankilaan.
Siinä Jumala herätteli mua pitkän aikaa.
Hyvään tapaan tuhlaajapojan kuuluu palata kotiin, -
eli tehdä parannus. Minä tulin uskoon.
Ja sitä ihmettelen vieläkin. Tässä ollaan.
Mietin mikä minusta isona tulee.
Oliko lukioaikana epäilyksiä siitä, tuletko koskaan ylioppilaaksi?
Kaikkia vaaratekijöitä oli.
Kaikki oli ihmettä. Jotenkin ihmeen kautta pääsin lukioon.
Ja ihmeen kautta kirjoitin ylioppilaaksi.
Sitten kun tuli uskoontulon hetki, ja kysely siitä, -
niin muistan, kun olin uskossa, ja ystävä eräs sanoi, -
että sä olet Jeesuksen lapsi ja saat elää vapaasti, -
niin en ollut ihan varma siitä, että olenko minä.
Kun mulla ei tapahtunut mitään valoilmiöitä, -
eikä muitakaan Jeesuksen ilmestymisiä.
Soitin entiselle ruotsin opettajalle, -
joka fiksusti sanoi minulle, että kun sä nyt olet Jeesuksen lapsi, -
niin ajattelitko olla niin kuin Paavali?
Paavalilla oli aika mahtava kokemus.
Ehkä Paavalia pienempiäkin kristittyjä tarvitaan.
Jaksoin uskoa, että olen Jumalan lapsi, armosta pelastettu.
Elämä saa alkaa uudella tavalla, saan uuden mahdollisuuden.
Mutta se oli kuitenkin niin voimallinen kokemus, -
että sä muistat sen ja se kantoi sinut läpi yliopiston.
Kyllä se nimenomaan kantoi läpi yliopiston.
Aikanaan sanottiin, että 'aloittaa hengessä ja päättää Helsingissä' -
vai miten sitä sanottiin teologisessa.
Kyllä minä siellä opiskelin, pääsin läpi ja sain paperit valmiiksi.
Ehkä oli viisautta, että valitsin kirkkohistorian ja Skandinavian -
kirkkohistorian - historia-alat pääaineeksi ja sivuaineikseni, -
niin vältyin siltä pahimmalta eksegetiikan vasemmistolaiselta -
ja liberaalilta hapatukselta, mitä siellä siihen aikaan oli.
Ja eiköhän tuo ole jatkunut tähän päivään asti.
Eksegetiikka oli siellä luokattoman huonoa ja ylpeydestä lähtevää.
Historia on kuitenkin aikalailla faktaa, sitä ei ole päästy muuttamaan.
Se on totta. Historiassa kun on lähteitä käytettävissä, -
niin siinä voi tietää mitä on tapahtunut, -
ja miten kristillinen kirkko on mennyt eteenpäin, -
niin se on ollut - katolisen ajan lisäksi protestanttisena aikana -
hyvin hyvin surkea ja syntinen kirkko -
että ilman Jumalan armoa kirkko ei kestäisi.
Ellei Jeesus ole kirkon pää, niin tää ois hajonnut jo moneen kertaan.
Kaikesta huolimatta Jumala johtaa kirkkoa, -
mutta kirkon rajat ovat Jumalan tiedossa.
Mikä Heikki oli sun ensimmäinen työpaikka?
Ensimmäiseen työpaikkaan halusin päästä harjoittelemaan.
Täällä Helsingissä kun opiskelin ja asuin, -
ja en halunnut työskennellä heikkona pappina tai muuna, -
niin hain mahdollisimman kauas ja pääsin Ruotsiin siirtolaispapiksi.
Ja siellä minä neljä vuotta harjoittelin tätä papin hommaa.
Parasta siellä oli se, että kaikki suomalaiset pitivät yhtä.
Kaikki seurakuntalaiset kokivat, että tämä on meidän pappi.
He ottivat minut mukaan elämäänsä, arkeen ja kaikkiin asioihin.
Se oli hyvä koulu. Siellä ei papin virka voi nousta päähän.
Kun pappi oli yksi porukasta, niin ei ollut mitään koroketta, -
mihin pappi olisi laitettu, vaan se oli yksi siirtolaisista.
Onko niin, että kun suomalaiset muuttivat Ruotsiin, -
niin heillä oli suurempi tarve olla mukana kirkon toimissa?
Kyllä. Ne jotka tulivat Pohjan- maalta, Lapista tai muualta, -
niin he olivat aika eksyneitä.
Sillä tavalla irrallisia siellä - he olivat kuitenkin vähemmistönä.
Minua huvitti se, että pappia he katsoivat siten, -
että 'meilläkin on yksi sivistynyt porukassa'.
Sitten tulit Suomeen ja minne menit sen jälkeen?
Palasin Lappeenrantaan eli lapsuuden kaupunkiin.
Siellä suoritin kirkollisia kursseja.
Sitten hain kirkkoherran virkaa Karjalohjalta, jonne pääsin 1988.
Siellä olin kirkkoherrana seurakunnan loppuun asti.
Seurakunta lakkautettiin 1,5 vuotta sitten, -
ja nyt olen Lohjan yhtenä kappalaisena, -
samassa virassa Karjalohjan pappina.
Siitä kun olet valmistunut, on kaikkiaan jo yli 30 vuotta.
Joo, mä olen virkaiältäni aika vanha pappi, -
mutta en ole ihan vielä aikuistunut. Milloinkahan sekin tapahtuu?
Sanoit aiemmin, että sulla oli villi nuoruus.
Persoonasi on ehkä sellainen, että et mene helposti rutiineihin, -
vaan haluat etsiä asioita syvemmältä.
Ehkä se on se, että mulla ei ole tyypillistä papillista taustaa, -
tai nuoruutta, joka olisi kasvattanut kristillisiin arvoihin.
Oli niin paljon levotonta elämää.
Sitä tietää ja tunnistaa ihmisissä, jotka ovat levottomia, -
viinan meneviä, tai muuten häirikkökäyttäytyy, -
niin sitä tietää, mitä sen takana on.
Se ei yllätä tai pelota tai tunnu vieraalta, -
vaan tietää, että nämä ovat ihan samanlaisia ihmisiä, -
joilla on samanlainen mahdollisuus palata kotiin - löytää Jeesus.
Onko Suomessa uskossa oleminen mielletty vähän vinolla tavalla?
Siinä pitää olla joku vakava henkisyys.
Ei voi nauraa, ei voi iloita, -
vaikka Raamatussa sanotaan "Ilo Herrassa on teidän väkevyytenne".
Täytyy olla määrätyllä tavalla vähän jäykän näköinen.
Totta. Jostain se tulee, että kun puhutaan kirkosta, -
puhutaan papeista ja Jumalan palveluksesta, -
niin mitä ikävämmän näköistä on, niin sitä hurskaampaa pitäisi olla.
Tässä me olemme aika lailla viassa.
Se varmaan johtuu siitä, että emme olla sisäistäneet juuri tätä iloa.
Meille on opetettu enemmän, että monen ja monen murheen kautta -
me pääsemme kerran taivaaseen murheen laaksosta.
Se on totta, että monelle tulee murheita pyytämättä ja paljon.
Mutta Jumala on myös halunnut, että tässä saa olla ilo Herrassa, -
ja sellaisia iloisia aikoja. Sydämessä saisi olla ilo ja rauha.
Me emme ole rohkaisseet ihmisiä osoittamaan tunteita, -
koska ne ovat kuulemma vaarallisia.
Kristitty ei saisi tunteita ilmaista.
Minusta pitäisi. Se voisi alkaa Jumalan palveluksista ja muista.
Joskus, kun on Jumalan palveluksessa, jota ei itse pidä, -
niin ne on minusta aika tylsiä.
Mennään liturgian kaavan mukaan, ja ne, jotka osaavat virret ja laulut, -
niillä on varmasti hauskaa.
Joku, joka kaipaa julistusta, -
että tänään on pelastuksen päivä, ota Jeesus vastaan, -
tai lauletaan, rukoillaan ja siunataan, niin tähän ei ole ole tilaa.
Eräässä Raamatun paikassa sanotaan -
"Te eksytte, kun ette tunne kirjoituksia ettekä Jumalan voimaa."
Onko luterilaisessa kirkossa nämä unohdettu?
On. Aikaisemmin unohdettiin sen voima ja nyt on kirjoitukset unohdettu.
Raamattu on valitettavasti hylätty kirja - ainakin kirkon johdolle.
Sen on joutunut huomaamaan monta kertaa, -
että arkkipiispa ei usko Raamattuun.
Helsingin piispa ei usko Raamattuun.
Muut lukevat mieluummin toistensa kirjoittamia väitöskirjoja.
Mutta Raamattu ja Raamatun pelas- tushistoria on unohdettu kokonaan.
Raamattu on pelastushistoriaa alkaen ensimm. Mooseksen kirjasta -
Ilmestyskirjan viimeiseen lukuun.
Pelastushistoriasta meidän pitäisi saada se Jumalan voima.
Jumala sen kautta pelastaa ja puhuu meille.
Joka sanoo, että hänen jumalansa on muu kuin -
Raamatun opettama Jumala, niin hän on vääräoppinen.
Hänet pitäisi laittaa silloin syrjään tehtävästään.
Kun ajatellaan luterilaisen kirkon peruskaava jumalanpalveluksessa, -
niin Jumalan Pyhän Hengen voiman ilmentymää ei sinne haeta, -
koska ihmiset, jotka eivät saa tuntea Jumalan hyvyyttä käytännössä, -
Jumalan rakkautta ja Pyhän Hengen ilmentymää, -
niin se kirjain kuolettaa - ei tule mitään.
Jos ajatellaan Pohjoismaiden, kirkon ja Suomenkin historiaa, -
aikoinaan kun lestadiolaisuus oli herätysliike eikä perinneliike, -
silloin kun se oli herätysliike ja Lestadius saarnasi, -
tuli liikutuksia, tunneilmaisuja ja muuta, niin mitä siellä tehtiin?
Kun oli kova meteli, pahimmat saarnan häiritsijät -
pistettiin vähäksi aikaa ulos.
Kun he rauhoittuvat, he tulivat takaisin.
Hengen elämä ja Jumalan vaikutus oli se, että seurakunta eli.
Siitä lähti se suuri herätys aikaan.
Sitä ei ajettu pois tai hillitty, vaan kaikki saivat toimia siinä.
Edesmennyt Hilja Aaltonen sanoi, että kun hän oli nuori, -
hän oli kirkossa, niin lattiat olivat täynnä paperia, -
mutta ne olivat tulleet kyyneleistä.
Tänä päivänä kirkon lattiat ovat täynnä karkkipapereita.
Tilanne on muuttunut - ennen Jumalan sana kosketti.
Tässä voi Suomen kirkko, papisto ja piispat katsoa itseensä.
Meidän pitäisi olla saarnan ja julistuksen kirkko.
Joka jumalanpalveluksessa pitäisi olla saarna, jossa kehotetaan -
ihmisiä parannukseen, jos on uskova.
Jos ei ole, niin kehoitetaan tulemaan uskoon ja Jeesuksen luo.
Ei tällaista saarnaa monessa kirkossa kuule.
On vähän vaikeaa itsekään sanoa 'Tervetuloa Suomen kirkkoon, -
tervetuloa jumalanpalvelukseen', ellei itse ole puhumassa.
Mutta tiedän, että joka kerta kun muut kenties puhuvat, niin ne, -
jotka puhuvat Jumalan sanaa, puhuvat pelastusanomaa Jeesuksesta.
Kirkko on täällä sitä varten, että saamme voimaa arkeen, -
Jumalan henki koskettaa meitä, me puhdistutaan synnistä, -
saadaan eväitä elämään. Jos tätä ei kirkosta joka sunnuntai saa, -
niin kuinka voi sanoa 'Tervetuloa kirkkoon kuuntelemaan -
esitelmää ja laulamaan nuotin vierestä kauniita lauluja'?
Kun on tällaisia tapahtumia, ihmiset tulevat uskoon -
ensimmäisen kerran, niille neuvotaan 'Menkää seurakuntaan'.
Mihin sitä osaa mennä neuvomaan, jos siellä ei ole sellaista, -
joka ottaa ne vastaan millään tavalla?
Jos sanotaan, että meidän kirkosta herätys alkaa -
tai se vahvistuu ja lähtee liikkeelle tästä isosta kirkosta.
Jos joku tulee uskoon, sanommeko: -
Menkää vapaisiin suuntiin jatkotoimenpiteitä varten, -
meillä on vielä koulutus kesken.
Meidän kirkosta puuttuu selkeä ääni.
Sitä ei voi antaa pikku pappi tai tavallinen papisto, -
vaan se ääni pitäisi olla kirkon ääni.
Kristuksen ääni pitäisi välittyä johdosta ja piispoilta.
Ja kun se ääni on kadonnut tästä kirkosta, -
niin tämä kirkko on hyvin koditon kirkko.
Paikallisseurakunnissa joudutaan elämään -
hyvin itsenäisinä paikallisina seurakuntina.
Luterilaisen kirkon raamit alkaa olla ohi.
Kun luterilainen kirkko on määrätyllä tavalla instituutio, -
ja valtiollinen kirkko, jossa napanuorana on mm. kirkollisvero, -
niin missä määrin tämä liitto on vaikuttanut tähän kehitykseen?
Se on sellainen kaksipiippuinen juttu.
Kirkollisvero tai jäsenmaksu - mistä se tulee.
Siitä piispat ja kirkon johto taistelevat ja pelkäävät, -
että kirkollisverot loppuvat nyt.
Mutta mikä olisi sen parempaa, -
jos kirkon verotusta tai rahan saamista mietittäis uudella tavalla.
Minä kyllä toivon sitä, että kirkko ja valtio erotettaisiin toisistaan.
Jos on kirkon jakaantuminen, niin toivoisin, -
että se jakaantuisi mahdollisimman pian, -
koska moni ihminen, kiitos kirkkoherrojen ja pappien, -
uskoo väärin ja uskoo jumalaan, joka ei ole Raamatun Jumala, -
ja joka ei ole Jeesus, Jumalan Poika, vaan he uskovat johonkin muuhun, -
joka ei vie taivaaseen ja pelastukseen.
Toivon, että kirkossa tapahtuisi jotain radikaalia nopeasti.
Kerran jokainen sananjulistaja on yksin tuomittavana.
Ja silloin kysytään, miten on leiviskänsä hoitanut.
Jos ajattelee, että seurakunta- johtajat ja vastuunkantajat -
jos ne johtavat ihmisiä harhaan, niin se on kyllä kova tuomio.
On. Ja ainakin Hesekielin kirjassa kerrotaan paljon papeista, -
jotka ovat menettäneet oikeutuksensa ja muita.
Uskon siihen, että kun sain papiksi alkaa ja ruveta, -
niin vastaan tästä yksin Jumalalle - yksin Jeesukselle.
Aina olen katsonut lapsenomaisesti että, -
on se sitten Jeesuksen takaisintulo tai maailmanloppu, -
tai oman elämäni loppuminen, niin silloin minulla on näky ja toivo, -
että saan ottaa Jeesuksen kädestä kiinni.
Tunnen vapahtajani ja veljeni, ja pääsen kotiin.
Se ei ole kirkkokunnan eikä ihmisen käsi, vaan Jeesuksen käsi, -
joka sanoo 'Tervetuloa kotiin'.
Jeesus ei ole tuttu monelle papille sen takia.
Silloin on pelottava joutua elävän Jumalan eteen. - Aivan.
Koska ei ole sitä uskoa ja on annettu mahdollisuus, -
mutta se on on käytetty väärin.
Sä Heikki olet ollut vastavirtaan kulkija. Olet pitänyt kiinni -
alkuperäisestä ymmärryksestä, mitä on olla uskossa Jeesukseen.
Sinua ei ole kaikilta osin hyväksytty.
Minkälaisia asioita on tullut eteesi?
Ei ehkä pienin asia, koska meissä on kaikissa ylpeyttä, -
on, että työnsaantimahdollisuudet ja eteneminen pappisvirassa -
ovat tyssäneet varmaan jo vuosia sitten.
Toisaalta olen 59 vuotias ja jo 33 vuotiaana -
olin papillisen urani huipulla kirkkoherrana, -
niin olen saanut nauttia enemmän kuin tarpeeksi.
Nyt on 6 vuotta, jos Luoja suo, aikaa olla virassa pappina.
Nyt kun olen papin virassa kirkon palveluksessa, on aika puhua -
ei sitten, kun ollaan eläkkeellä. Silloin on kenties helpompi puhua.
Nyt kun olen virassa, voin sanoa suoraan, että meidän kirkossa -
on paljon töitä ja se työ pitäisi alkaa huipulta: -
arkkipiispasta ja Helsingin piispasta.
Opettavatko he Raamatun ja tunnustuskirjojen mukaan, -
vai ovatko he luopuneet uskostaan?
En suosittele heidän opetuksiaan kenellekään kristitylle, -
enkä kenellekään, joka kaipaa Jumalaa ja Jeesusta pelastajaksi.
He ovat tässä mielessä vääräoppisia.
Onko media puoltamassa sitä linjaa, -
koska se näyttää olevan yleinen linja kansainvälisen mallin mukaan?
Ne eivät lähde puhumaan pahaa, -
tai sanomaan, että ne ovat puhuneet vastoin Raamattua.
Kirkon nykyinen kanta, jossa kirkko syleilee valtaa pitäviä, -
kulttuuriväkeä, valtakunnan eliittiä ja kirkollista eliittiä, -
niin nämä pelaavat hyvin yhdessä.
Niillä on hyvä konsensus siitä, että tämä näyttää hyvältä.
Järjestetään konsertteja, pidetään päiviä.
Pidetään Porissa keskustelutilaisuuksia ja -
kaikilla on hyvä olla, kun kaikki ovat samaa mieltä.
Unohdetaan, että kirkko on sitä varten maailmassa.
Kirkko on oppositiossa valtiovaltaa ja vallanpitäjiä vastaan.
Kirkon pitäisi olla omatunto, joka kertoo, että tässä tehdään väärin -
tässä on tehtävä parannusta.
On totta, että kirkon tämä ja yhteiskunnan tämä...
Esimerkiksi Lähi-itä tulee aina olemaan -
maailman loppuun asti polttopisteenä.
Niin siellä kysytään, että mistä Suomen ulkoministeri saa tietonsa?
Niin ulkoministeri sanoi, että hän saa tietonsa arabipiispalta, -
joka on opiskellut Suomessa, -
ja joka on Suomen liberaalikirkon hapattama pappi.
Eli tämä yhteispeli tuolla ylätasolla on aika sovinnaista, -
josta ihmiset pitävät, mutta joka ei ole Raamatun mukaista, -
joka ei ole Jumalan tahdon mukaista.
60- ja 70-luvuilla kuulin, kun papit rukoilivat Israelin puolesta.
Nyt ei ole varmaan vuosikymmeneen monikaan pappi näin tehnyt.
Siinä on semmoinen varmasti suositus olemassa, -
että Israelin puolesta ei pidä rukoilla, -
koska moni suomalainen kannattaa näkyä, -
että Israel on syyllinen joka asiaan ja juutalaiset ovat syyllisiä kaikkeen.
Mutta Karjalohjan kirkossa rukoillaan Israelin puolesta -
niin kauan kuin minä olen pappina. Ilman muuta.
Meillä on se velka israelilaisia ja juutalaisia kohtaan.
Minä näen, että historian Jumala johdattaa meitä loppuun asti.
Israelilla on tärkeä paikka maailman historiassa.
Ennen kaikkea kun tulee suuret pelastuksen ajat, -
ja juutalaiset löytävät Jeesuksen, Messiaansa.
80 - 90 % nuorista käy rippikoulun.
Se on aika, jolloin kirkon todella kannattaisi satsata heihin -
ihan oikealla sisällöllä. Tämäkin on ilmeisesti vähän rapautunut.
Mitä olen seurannut läntisellä Uudellamaalla, -
niin rippikoululeiri on kaikkea kaikille - sellainen tunnelmaleiri.
Siinä pitääkin olla kokemuksia, hyviä tunnelmia ja musiikkia, -
mutta opetuksen tulisi olla Raamatun ja tunnustuskirjojen mukaista.
Sitä oikeaa oppia, mikä on perusta meidän uskolle.
Olen huomannut, että kun me Karjalohjalla käymme läpi -
'tosi rakkaus odottaa' ja tällaisia seurusteluun liittyviä asioita, -
ja hyviä Jumalan tahdon mukaisia vaihtoehtoja, -
niin tätä varmaan pidettäisiin muualla pöyristyttävän vanhanaikaisena, -
vaikka se suojelee elämää.
Yleensäkin seksuaalisuuden kentällä kirkko on ihan eksyksissä.
Se ei tiedä asiasta yhtään mitään, vaikka seksi on iloinen asia, -
mutta ei se piispan suunnalta niin iloiselta näytä.
Sana 'rakkaus' on täysin vesitetty, -
eikä se ole sitä mitä Raamatussa puhutaan rakkaudesta.
Ei. Rakkaus, mikä on annettu, Jumalan rakkaus meitä kohtaan, -
ja ihmisten keskinäinen rakkaus, -
se miten rakkaus toteutuu parhaiten avioliitossa miehen ja naisen välillä, -
joka on luomisesta saakka Jumalan tahdon mukaan rakennettu.
Tämä kaikki on Raamatun hylkäämisen myötä hylätty.
Opetetaan, että rakastetaan mitä tykätään -
ja kaikki on luvallista ja sallittua. Se näkyy perheitten, kotien ja -
nuorten eksymisenä, pahana olona ja juurettomuutena.
Mihinkään ei voi luottaa, kun kaikki on luvallista.
Jeesus monesti sanoi, että "Mene, äläkä enää syntiä tee".
"Lapseni, sinun syntisi annetaan sinulle anteeksi."
Nykyään ei saisi tuntea syyllisyyttä pahoista teoistaan tai ajatuksistaan, -
vaan sanotaan, että kaikki on luvallista.
Henkisen, hengellisen ja fyysisen puhdistumisen muoto on poissa.
Miten paljon parempi olisi sanoa, että sinä olet tehnyt tämän.
Tämä on väärin Jumalan ja ihmisten edessä. Saat katua sitä.
Kun kadut, saat syntisi anteeksi Jeesuksen nimessä.
Tämä päivittäinen puhdistuminen Jeesuksen veren voimasta, -
on miljoona kertaa parempaa kuin mikään terapia.
Tähän on pakko sanoa, että 'Aamen'.
Jos sinä parisen minuuttia tässä meidän katsojille sanot, -
mitä Jumala Henkensä kautta nyt sinulle antaa. Ole hyvä.
Rakas ystävä. Kiitos siitä, että sinä katselet tätä, -
ja saan kertoa sinulle tärkeimmän asian, ja se on tämä.
Pelastushistoria on se historia, että sinun kohdallasi, -
Jeesus on löytänyt sinut.
Hän kaipaa, rakastaa ja välittää sinusta.
Hän haluaa olla aina kanssasi.
Jotta pääset Jeesuksen luo, pyydät: Tule herra Jeesus, -
anna synnit anteeksi, puhdista minut kaikesta vääryydestä.
Haluan elämän, joka on täynnä iloa, rakkautta ja rauhaa.
Kun vaikeita asioita tulee Herra, -
kiitos, että sinun avullasi me menemme läpi kaikista esteistä.
Jeesus kiitos siitä, että saan olla sinun lähellä nyt ja aina.
Herra siunaa sinua ja varjelee sinua.
Herra kirkastaa kasvonsa sinulle ja on sinulle armollinen.
Herra kääntää kasvonsa sinun puoleesi ja antaa sinulle rauhan.
Isän, Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Aamen.
Kiitos Heikki. Olemme vajaat puoli tuntia keskusteltu -
elämästäsi, havainnoistasi, kokemuksistasi.
Mutta myöskin saaneet jakaa sitä surullista tilannetta, -
joka on luterilaisessa kirkossa.
Jäämme rukoilemaan ja annamme tämäkin taakan Herralle.
Hänellä on suunnitelma hoitaa tämä asia varmaan ajallaan kuntoon.
Siunausta kaikessa mitä teet.
Katsoit juuri Isännän pöydässä -ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10077 tai -
voit lahjoittaa pankkitilille, jonka viitenumero on ruudussa. Kiitos.
Tekstitys: Ilpo Törnqvist