ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Tänasele saatekülalisele mõeldes meenuvad laulusõnad:
"Keegi ei saa nii sügavale põhja jõuda, et Jeesus ei suudaks teda kohata seal."
Tänase külalise kohta käib ütlus, et ta on käinud läbi sügavate vete.
Tere tulemast Harri Rantala!
Enne, kui sööbime neisse vetesügavustesse,
räägi oma taustast, oma esimesest 20 eluaastast.
Sa oled pärit Kokkolast ja oled elanud seal kogu oma elu.
Jah. Olengi sündinud Kokkolas. Kasvasin töölisperes.
Juba varases nooruses oli mul suur huvi mootorrataste ja motospordi vastu.
Samas ma unistasin ka metallitööde tegemisest.
Need mõlemad asjad on erimoel mu elus teoks saanud.
Kõik jalgrattad, mis mul noorena olid, saagisin nende sarved väikeseks.
Putitasin mootorrattaid, mopeede jne.
Mingil põhjusel oli mul suur huvi motospordi vastu.
Selle tähe all mu lapsepõlv ja noorus kulgeski.
Meie lähedal oli ringrada, kus peeti võidusõite.
Nii kui sealt esimesed hääled kostusid, nii mindi kohe sinna vaatama.
Ja kui meil vastav vanus täitus, hankisime endale mopeede ja tsikleid.
Ka see lisas innustust, et mopeediga võis ametlikult sõita ka maanteel.
Siis oli mul juba 3 mootorratast. Veetsin selle hobi juures palju aega.
See polnud mitte ainult himu, vaid ka uudishimu.
Võib ka nii öelda. See kõik täitis mu südame.
Kas üks tegur oli ka kiirus?
Ma ei teagi, mis see õieti oli, aga üks asi oli metalli lõhn.
Nüüd vanemana seda lõhna tundes, tuleb kõik jälle meelde.
Kõik need kiirused, hääled ja muu sellega seonduv.
Vaatame väikese filmilõigu sinu sõitudest ringrajal,
et oskaksime ette kujutada, kuidas oli keerata gaasikangi.
Jätkame sinu harrastustega. Ütlesid, et su unistus oli metallitöö.
Kuidas see selle motoasjanduse kõrval arenes?
14 aastasena sõitsin mööda ühest masinatehasest
ja mulle tuli mõte küsida, kas sinna suveks tööle ka saab?
Mind võeti sinna tööle
ja mõne kuu pärast küsiti mu käest metallivalu juures,
kas tahaksin minna masinate poole peale harjutama.
Nii täituski mu unistus.
Seal hakkasingi teenima ka raha tsikli jaoks.
Tagantjärele olen imestanud,
et mõlemad mu unistused on täitunud.
Tegin metallitöid ja mul oli oma mootorratas.
Sa ise ei tule usklikust kodust?
Ei. Kumbki mu vanematest polnud usklik.
Mu vanaemad olid küll jumalakartlikud, aga meil kodus polnud usklikke.
Minu otsingute aeg oli nagu oli.
Kui veel selle juurde tulla,
siis oma naist kohtasid sa üsna noorelt?
Jah. Mina olin kohtudes 17 aastane ja naine 16 aastane.
Kas ka tema oli huvitunud mootorratastest?
Jah. Koos sai ikka tehtud motoreise.
Siis sai tehtud ka kiiruskatseid.
Kui kiiresti sa mootorrattaga sõitsid?
Unistus oli sõita 200 km/h, aga tavaliselt läksin ikka 170-ga.
See oli päris võimas, kui vaadata tolleaegseid Soome teid.
No sellest piisas.
Nüüd jõuame ristteele, kus su ellu tulid igasugused proovilepanekud.
Jumal hakkas sind enda poole tõmbama.
Millal sa seda kogesid?
See otsingute aeg toimus nii ruttu.
Me naisega kogusime antiikasju ja läksime nendega Kokkolas turule.
Seal kuulsin, et üks inimene, keda ma tundsin, oli tulnud usule.
Ta oli endine alkohoolik.
Ta tuli Kokkolasse käima ja ta oli just turu kohvikus.
Siis tärkas minus huvi ta vastu, mistõttu tervitasin teda
ja tahtsin näha, milliseks inimene saab, kui ta usule tuleb.
Mul polnud mingitki ettekujutust.
Nii siis kohtasin teda seal, tervitasin teda
ja me vahetasime mõne sõna.
Vestlesime kõige rohkem 10 minutit.
Mäletan veel, et oli neljapäev
ja ta kutsus mind laupäeval kogudusse vaimulikule koosolekule.
Ta kutsus mind sinna kuulama. Mäletan, et lubasin viisakalt minna.
Siis läksin oma vanemate koju ja hakkasin seal asja üle järgi mõtlema,
et kuidas tal ikka oli nii sügav rahu hinges
ja ta oli nii rahulik ja muutunud.
Siis algaski mu otsingute aeg.
Ma olen selline tegude mees ja ütlesin, et tahan veel vestelda.
Ema ütles, et me lähme laupäeval koosolekule
ja ma ütlesin, et ma ei jaksa pikemalt oodata.
Kuulsin, et ta läheb päeval sööma Kokkola masinakeskuse juhi koju.
Siis ma siis võtsin telefonikataloogi ja otsisin üles
Kokkola masinakeskuse juhi töö ja kodu numbri.
Helistasin sinna kohe ja küsisin, kas neil on selline inimene seal?
Vastus oli "jah".
Kas saaks teda telefonile? Ta tuligi.
Vestlesime paar tundi vaimulikel teemadel
ja ma tahtsin veel vestelda.
Küsisin, kas ta saaks meile koju tulla.
Ta vastas, et ta sööb ära ja tuleb. Nii ta tuligi.
See oli kuskil kell 4 või 5 veel samal päeval.
Ehk siis Jumala headus tõmbas sind nii kõvasti, et ei suutnud enam oodata?
See oli väga tugev.
Ja kui ta siis meile tuli,
siis ma näitasin talle oma albumitest mootorrataste pilte ja rääkisin lugusid.
Aga kui ta hakkas rohkem rääkima vaimulikel teemadel,
tajusin, et seda ma olengi otsinud kogu elu. Et seal on miskit.
Ütlesin, et tahaks ka sellest osa saada, aga et ma pole selleks veel nii valmis.
Sest mul oli asjast oma arusaam nagu paljudel,
et peaks olema ikka rohkem parem ja rohkem usklik,
kui Jumala juurde tulla.
Aga tal oli Jumala tarkus.
Ta ütles, et kõigepealt tuleb oma elu Jeesusele anda
ja selles saab alguse kogu muutus ning Tema sügavam tundmine.
Ma mõtisklesin veidi ja laskusin siis koju diivani äärde põlvili.
Seal nägin nutuste silmadega, kui mu pruut tuli mu kõrvale.
Siis see juhtuski. Kogu see lugu toimus 5-6 tunni kestel.
Kuupäev oli siis 29.10.1976.
Samal hetkel tuli ka su pruut usule? - Jah.
Ja teid laulatati peagi peale seda? - Jah.
Siis moodustuski see "kolmekordne lõng"?
Nii see oli. See oli väga suur muutus me elus.
Selle aja jooksul pole me kordagi tagasi vaadanud,
kuigi on olnud ka raskemaid hetki.
Sa kogesid uuestisündi? - Jah.
See oli tõesti võimas.
Sa nägid, et see muutus oli nii suur, mis oli enne ja pärast seda päeva?
Sel ajal juhtus palju asju ja mul oli aeg-ajalt kallal surmahirm.
Kuid usuletuleku hetkest pole mul kordagi enam surmahirmu olnud.
See oli nagu ära pühitud.
Peale usuletulekut algas su elus uus periood.
Need asjad polnudki enam nii lihtsad ja ellu tuli probleeme.
Me võiks vaadata väikese muusikalise videolõigu,
mis sümboliseerib sinu elu peale usuletulekut
ja seda, kuidas su elu hiljem sügavasse kuristikku vajus.
Ma tean, mis tunne on, kui enam ei jaksa
Kui kõik see, millele lootsid, sult' ära võetakse
Kõik mõtted-ideed, mis sul peas on
Kui isegi enam valgussähvatust tunnelis ei näe
ja kui ei suuda enam oma taaka kanda
Just siis võtab Isa selle oma kanda
Ma tean, mis tunne on, kui laul enam ei kõla
Kui kõik on kadunud ja miski enam ei inspireeri
Ma tean, mis saab, kui ma satun rutiini
Ma ei usu oma südames isegi enam unistustesse
Aga ma tean, et kui midagi enam muuta ei saa,
siis Jeesus kannab hoolt oma järgija eest
Ja su lastel ei tule enam puudust leivast
Ja õli su lambis ei lõpe enam kunagi
Sest sinu Issand kõnnib ustavalt koos sinuga
Ära karda ainult uskuda
Ma tean, mis tunne on südames pillajal
Kui peale kõike saab näha end Isale vastu jooksvat
Ma tean, mis on, kui alustada kõike uuesti,
kuigi ei suuda anda Jumalale kõike head
Ja ka siis, kui tuuled hirmutavad
Ta pani käed mu peale ja ütles, et Issand tahab öelda mulle,
et Jumal on mind päästnud kindlast surmast.
See on juhtunud sinu lähedaste eestpalvete läbi.
Nüüd tahab Jumal sulle jätta Piibli kirjakohad,
selle Roomlaste kirja koha, kus kinnitatakse,
et mitte miski ei saa meid lahutada Jumala armust ega armastusest.
Ei surm, ei vaimuväed, ei inglid, ei sügavik ega loodu.
Mitte miski ei saa meid lahutada Jumala armastusest, mis on Jeesuses.
See asi põletas mind kõige valusamalt: kas Jumal on mind maha jätnud?
Jumal saatis mulle justkui isikliku kirja:
"Harri, mitte miski ega mitte kunagi saa meid lahutada".
Jeesusega koos on hea elada.
Ja kui keegi ka kirjutab, et Jumalat pole olemas,
siis minu südames on tunnistus, et Jeesus elab ja kannab hoolt.
Räägi sellest, kuidas see muutus tuli ja kui sügavale sa sattusid.
Ma olin väga aktiivne koguduse töös ja võiks öelda,
et mu elu oligi vaimulik elu peale seda.
See muutus totaalselt ja mul polnud muud kui oma töö ja koguduse töö.
Olin kaasatud paljusse ja kuidagi hiilides see asi tabas mind.
Täpselt ei oska öelda, mis asi see oli.
Võib olla oli see väsimus ehk tänapäeva keeli: läbipõlemine.
Kuid tasapisi hakkasid rõõm ja teotahe kaduma,
muutes mu elu väga jäigaks.
Lõpuks viis see selleni, et ma avastasin,
et mul on sügav ahastus ja tõsised kartusehetked.
Ja siis tuli masendus külla, mis viis selleni,
et ma jäin tööelust kõrvale.
Ma sain kõva ravi ja mul diagnoositi väga sügav masendus.
Lisaks veel ahastus.
Kas arstid oskasid seda olukorda mingil moel analüüsida,
või lihtsalt tõdesid, et nii on ja hakkame ravima?
Üks sügav pettumus, mida kogesin, oli see,
et olin pannud suure rõhu ravile ja ravimitele,
et arstiteaduslikult nad ajavad asja korda.
Aga see pettumus, mida kogesin peale ravi, teraapiate ja arsti visiite,
oli see, et asi aina süvenes.
Mul oli üks tuttav arst, kes küsis, mis ravi ma saan?
Mu vastuse peale raputas aga pead ja ütles:
"Kuule, Harri, kui see päevane annus süstitaks elevandile, siis see tapaks ta."
See lootusetus oli nii suur, et arstidest ja ravimitest polnud mingit tolku.
Kui sügavale sa läksid?
Alguses sa ütlesid, et sa läksid nii põhja,
et enam allapoole inimene minna ei saa?
Seda kujutab üks inimene, kes jäi pensionile masenduse tõttu.
Ta arvas algul, et mul pole masendust, vaid mul on veidi allamäge minek.
Lõpuks viis see selleni, et see röövis kogu eluisu.
Lisaks veel jõu.
Siis hakkasid tulema need enesehävitamise mõtted -
ala enam ei jaksa.
Mäletan, kui elasime linnast veidi eemal,
tulime poest koju ja ma panin auto garaaži.
Mõtlesin, et oleks see garaaž nii tihe, et paneksin auto käima
ja istuks sinna sisse lämbumise eesmärgil.
Ma ei suuda enam elada.
Siis läksin puukuuri. Seal oli puupakk, kus puid lõhutakse.
Langesin seal põlvili ja palvetasin, et Jumal, aita mind! Ma ei suuda enam!
Siis vaatasin maja poole ja nägin oma naist ja kahte poega.
Mul oli kaks alla 10 aastast poega. Lund sadas ja lootusetus pures mind.
Kord ütles David Wilkerson,
et ka tema elus on olnud suuri katsumusi.
Olid nii rasked ajad.
Siis läksin sisse. Mäletan, et heitsin nari peale pikutama.
See oli mu elu mitte palve, vaid vestlus koos Jeesusega.
Panin käed kukla taha ja ütlesin siis:
"Jeesus, tõenäoliselt ma võtan endalt elu,
sest ma ei jaksa enam elada.
Aga sind ma ei süüdista kunagi milleski,
sest ainult mina olen halb inimene."
Ja kui ma olin seda öelnud, siis kogesin äkki,
kuidas Püha Vaim tuli ja puudutas mind.
Jumalat nimetatakse Piiblis mitme nimega.
Ta on sõjaväe juht, Ta on rahuvürst, Ta on lootuse Jumal.
See Püha Vaimu puudutus oli nii mõnus ja ka tugev.
Seal süttis lootus.
Peale pikka lootusetuse ja masenduse aega
tuli silmapilkselt lootus ja ma tajusin selles valguses,
nagu Piibelgi ütleb, et: "Minu valguses te näete valgust."
Ma tajusin, et ma olen halb ja patune,
aga sel' pole mingit pistmist sellega, et Jeesus tahab mind aidata.
Siis ma tõusin üles, käisin toas ringi, naersin ja plaksutasin käsi.
Tõin tänu ja kiitust Jeesusele.
Naine pärast muretses, et kas nüüd on mu viimnegi mõistuseraas läinud.
Ma polnud naeratanud juba pikka aega. Ühtäkki aga muutus kogu olukord.
See muutis su elu ja peale seda pole sa masendust kogenud
ega ravimeid võtnud?
Ei ole. On veel selline episood,
kus mingil ajal võtsin veel hommikuti rohtu
ja veekatkestuse tõttu jäi mul üks tablett suhu kinni.
Mõtlesin, et kui kaua ma neid tablette pean veel sööma?
Need on ju kohutavad mürgid.
Samal õhtupoolikul oli mul arsti vastuvõtt.
Küsisin arstilt, et kaua ma pean neid tablette võtma?
Mäletan, et arst ütles:
"Kuulge, Rantala, kui te nii otse küsite, siis mina ka vastan teile otse.
Teie diagnoos on selline, et te ei saa jätta nende tablettide võtmist.
Peate võtma neid kogu oma ülejäänud elu."
Arsti sõna patsiendi jaoks on aga nagu Jumala sõna.
See oli tõeliselt kõva löök mulle.
Läks mööda 3-4 kuud, kui Jumal puudutas mind Püha Vaimu kaudu
ja veel paar kuud hiljem koostöös ühe teise arstiga
me lõpetasime kogu ravikuuri.
Peale seda olen mingit tabletti ainult nädalalõppudel võtnud.
Kord Jumal üllatas sind, kui läksid ühte majja,
kus sa said kinnitust selle kohta,
kuidas Jumal kellegi oma sulase kaudu kinnitab sulle
sinu jaoks tähtsaid asju.
See oli tõesti väga kõva kogemus.
Läksin järgmisel päeval oma hingehoidja juurde,
kes kogu aeg mu kõrval käis.
Andsin uksekella ja ta nägi kohe mind ukse taga olevat.
Siis ta ütles: "Harriga on midagi juhtunud."
Minu nägu oli teistmoodi, masendus oli kadunud.
Läksime sisse ja ma rääkisin täpsemalt, mis oli juhtunud.
Ma muidugi rõõmutsesin selle pärast, et uus periood oli alanud.
Vestluse keskel helises äkki seal majas telefon.
Majaperemees võttis vastu.
Nende pikaaegne tuttav oli Kokkolast läbisõidul
ja tahtis tulla tervitama ja korraks külastama.
Talle öeldi, et tule aga tule!
Mingi aja pärast oligi ta kohal.
Kuna nad polnud pikka aega kohanud, läksid nad kuhugi kõrvale istuma.
Ja seal nad said rahus jutustada.
Ma ei tundnud seda meest, polnud kunagi teda näinud, ei teadnud nimegi.
Siis nad jutustasid sellest, millal nad viimati kohtusid.
Siis äkki peremees ütles, et kohe saab kohv valmis,
aga enne laskume põlvili tänamaks Jumalat,
et saime kohtuda üle pika aja.
Ka mina laskusin oma kohal tooli kõrvale põlvedele.
Me ei palvetanud kaua, kui äkki see mees tõusis oma kohalt,
tuli minu juurde, pani käed mu õlgadele ja ütles:
"Jumala Püha Vaim ütleb,
et Jumal on päästnud selle mehe kindlast surmast.
Ja see on toimunud sinu armsate ja sinu lähedaste eestpalvete läbi.
Jumal tahab jätta sulle kirjakoha Roomlaste kirjast:
"Mitte miski ei saa sind lahutada Jeesusest ja Jumala armastusest.
Ei ahistus, vaen, nälg, häda ega miski muu.""
Mäletan, kuidas külmajudinad jooksid piki mu selga, kui ma tajusin,
et Jumal kannab hoolt.
Ja esile tuli ka see, kuidas see toimis tänu su lähedaste palvetele.
Kui tähtis on see, et me lähedal on inimesed, kes palvetavad.
See mõjutab väga palju.
Ma kogesin, et mu koguduse ühtsus oli nii tähtis.
Mul oli seal palju eestpalvetajaid, kes palusid ka teistel palvetada.
Tajusin sügavalt, et eestpalvete tähtsus oli väga suur selles olukorras.
Tookord sa tervenesid mitmel moel ja su elu tasakaalustus.
Sa olid ettevõtja metallialal ja oled seda ka tänapäeval.
Nendest asjadest võiks veel palju rääkida,
aga aeg liigub halastamatult saate lõpu poole.
Seetõttu palun sind, Harri, et ütleksid televaatajatele,
mida Jumal on su südamele pannud. Nüüd oled vaba seda tegema.
Mu sõnum on, et kui tunned, et elu on sind nii maha surunud;
sulle tundub, et oled lõhkise küna ees ümmargune null;
et sinust pole mingit asja.
Ka mina olin sellises olukorras ja ma tegin vale otsuse,
uskudes, et see on tõsi.
Et ma olengi nii halb, et enam halvem olla ei saakski.
Aga kui Jeesus puudutas mind, siis tajusin, et see kõik on vale
ja et tundeelu oli juhtinud mind tupikusse.
Kui ka sina lood endale tundeelu kaudu pildi,
et sa pole keegi ega miski, siis ära usu seda!
Vaid usu seda, et sa oled Jeesusele täelikult asendamatu.
Seepärast mine usus ja armus Jeesuse ette
ja palu, et Tema sind aitaks. Tema on sinu tõeline sõber!
Sinu jutustus viitab sellele, et pole olemas lootusetuid olukordi.
Ja oled sa kui sügaval iganes, lootus kadunud, usu Jeesusesse!
See tõstab üles.
Aitäh, et tulid jagama seda väga puudutavat elukogemust.
Usun, et tänapäeval me teame statistikate kaudu,
et meie ümber on väga palju väga masendunud inimesi
ja nad on ka sügavikus.
Sinu lugu aga tõstab ja julgustab neid pöörduma Jeesuse poole.
Jumal õnnistagu sind ja su elu ja ka su peret ning lähedasi!
Tõlge: Raul Jürimaa