ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Palvetame alati enne saadet koos oma meeskonnaga
ja sama tegime ka täna.
Palusime Jumalalt, et saade austaks Tema nime.
Tere tulemast Manuel Rautalahti! - Tänan!
Sa elad hetkel Kihniös, aga oled sündinud mujal
ja samas oled ka ringi rännanud.
Jah, ma olen tõesti ringi rännanud.
Olen elanud 8 aastat ühes linnas, aga nüüd olen tõesti Kihniös.
Seal olen jõudnud elada pool aastat.
Millises peres sa sündisid?
Ma sündisin usklike peres.
Isa ja ema on olnud usklikud kogu mu eluaja.
Isa on jutlustanud evangeeliumi kogu mu eluaja ja teeb seda edasigi.
Sündisin kohas nimega Virrat, peres, kus mind tõesti armastati.
Olen võinud õppida tundma Piiblit ja Jeesust.
Mul on 3 nooremat venda. Meid on kokku 4 venda.
Mina olen esmasündinu.
Nii et lapsepõlves said juba hea usulise aluse alla.
Aga isiklik otsus tuli sul hiljem?
Mul olid nooruses omad valupunktid ja olukorrad,
kus vaimulikud asjad polnud minu jaoks esmatähtsad.
Kuigi olen alati uskunud,
et Jeesus on olemas ja et Jumal elab,
aga see ei avaldanud mu elule mingit isiklikku mõju.
Olin täiesti omade plaanide sees, kuni 19 aastasena sain tulla usule.
Aga veidi nooremalt said prohveteeringu oma elu ja tuleviku kohta.
Mida sa said kuulda-teada?
See oli mu elus tähtis hetk.
Olin siis 11 aastane
ja meil oli üks venelasest jutlustaja Aleksander Popov,
kes pidas telgikoosolekuid Karkkilas, kus me ka tookord elasime.
Viimase teenistuse järel küsis ta mu isa käest,
kas ta võiks palvetada tema poja, Manueli pärast?
Kui mult' küsiti, kas olen nõus, vastasin: "Aga palun!"
Siis ta palvetas ja ütles:
"Jumala tahe on, et sa kuulutad Jumala Sõna
ja oled kaasas Jumalariigi töös."
Läks veel 2 nädalat,
kui üks soome jutlustaja Pauli Rahko oli meil külas kohvi joomas
ja andis samasuguse sõnumi.
Siis sai isagi aru, et see sõnum tuli Jumala riigist.
Ja ma kogesin ka ise väikese poisina, et Jumal rääkis mulle nende läbi.
Sa vist mõtlesid siis noorena poisina,
et kümne aasta jooksul pole see nii aktuaalne ja see läks meelest?
Võib öelda nii, et ma polnud kunagi kahelnud, et see oli Jumalalt.
Aga see tundus olevat võimatu, kuna mul polnud iseloomu olla inimeste ees.
Ma nägin isa, kes oli jutlustaja ja kuidas ta oli inimeste pilkude all.
Kuigi ma olin sotsiaalne tüüp,
ei tahtnud ma ikkagi olla tähelepanu keskmes.
Ma isegi mõtlesin, et Jumal on siin mingi vea teinud.
Ja siis nooruses, kui vaimulikud asjad ununesid,
tulid selle asemele sport ja meelelahutus.
Mäletan hetki, kui ma vastu hommikut kodu poole tuigerdasin.
Peale kõrtsis olemist imetlesin ilusat tähistaevast.
Ümberringi oli nii vaikne.
Ööklubide tuled olid kustunud ja midagi polnud enam kuulda.
Siis mingi vaikne hääl mu sees tuletas mulle meelde:
"Manuel, sind pole selleks loodud! Sinu jaoks on teised plaanid!"
Ma alati teadsin ja teadvustasin seda endale.
Kuidas see valitses su alateadvust, kui sa tegid oma valikuid,
kuigi polnud veel teinud otsust Jeesuse kasuks?
Ma ikkagi teadvustasin
ja vahel tuletasin seda meelde vaiksetel hetkedel,
et keegi on öelnud, et vaikus paljastab sisima tühjuse.
Siis pidin kogu aeg mingi müra ja melu sees olema.
Õhtul läksin magama ja raadio jäi mängima,
sest ma ei sallinud vaikust.
Igatsesin oma ellu igasugust müra ja helisid.
Aga sisimas paljastus, mida Jumal mulle väiksena oli öelnud.
Müra on meil igal pool. Kaubandus- keskustes ja kohvikutes mängib musa,
inimesed liiguvad, kuulates musa, Inimene täidabki tühjuse helidega.
See sisemine igatsus kattubki nende mürade alla.
Inimestel võiks olla rohkem aega mõelda elu sügavuste üle.
Jumal on andnud igale inimesele aja,
kus mitmed kogevad seesmist vaikust ja igatsevad millegi tõelise järele.
See kohe ei lähe sealt ära.
Natuke enne sõjaväkke minekut toimus sinu elus pööre.
Me elasime siis Pietasaaris
ja väiksest peale oli mu unistuseks saada profijalgpalluriks.
Armusin 6 aastaselt jalgpalli ja sellest alates seda ka mängisin.
Olin siis 18-aastane ja käisin mitmes meeskonnas mängimas.
See kõik täitis mu elu - igal nädalalõpul mängime jalgpalli.
Ja ka sõpradega veetsime koos aega.
Mingil ajal sain oma käele haava, millele ei pööranud algul tähelepanu.
Aga mingil ajal tõusis äkki kõrge palavik - 40 kraadi.
Ema viis mind igaks juhuks Pietasaare tervisekeskusesse
arsti juurde üle vaadata.
Seal tõdeti, et mul on tõsine veremürgitus ja mind saadeti kohe tilgutite alla.
Kui oleksin läinud hommikul, oleks juba liiga hilja olnud.
Siis mäletan, kuidas noore mehe elu jäi seisma.
Tuli, et vaid 6 tundi on jäänud elada, aga ma pole surmaks valmis.
Teadsin, et on olemas taevas ja põrgu,
aga ma elasin nii, et Jeesusel polnud mu elus puutepunkti.
Samal õhtul, enne magamajäämist, panin käed kokku ja palvetasin:
"Jumal, lase mul järgmisel hommikul ärgata."
Ei tahtnud küll veel usule tulla, aga palusin, et saaksin edasi elada.
Siis tajusin, et olen veel nö "mängus kaasas".
See vallandas mu elus ühe vaimuliku protsessi.
Kui kaua võttis aega, kuni end lõpuks Jumalale andsid?
Läks kuskil pool aastat.
Juhtus üks õnnistatud asi, mida ma varem polnud kogenud,
kuigi olin olnud kaasas sadadel vaimulikel üritustel.
See on olnud mu elu vapustavaim, aga ka tähtsaim kogemus.
Nimelt kogesin patutunnetust.
Mitte mõne konkreetse asja pärast, sest mul polnud nn "suuri patte",
aga kogesin sellist suurt süütunnet ja patusust,
mille eest püüdsin põgeneda spordi tegemise, suurte pidutsemiste
või sõpradega koosolemise kaudu.
Aga ma pidin endale tunnistama,
et probleem pole mitte minust väljaspool, vaid seespool.
Võitlesin pool aastat selle sisemise tunde vastu.
Mind ei huvitanud usk, vaimulikud rituaalid vms.
Olen loomu poolt nii loodud, et mu südametroonil istub üks asi korraga.
Seal ei jagata ei hõbe- ega pronksmedaleid.
Seni oli see olnud sport, siis nädalalõpu elu.
Nüüd käis siis kõva madin ja ma tahtsin teada, kas Jeesus on ehe.
Kui sellele võitlusele tagantjärele mõelda,
siis vaimuväed üritasid takistada su otsust.
Tingimata. Olen ise seda nii tugevalt kogenud,
et on olemas 2 jõudu, mis madistavad mu elu suuna eest,
kui on tulemas suuri teeriste.
On vaja valida, kas paadutada südant või teha oma elus täispööre -
kahetseda patte ja paluda - Jeesus, ma tahan järgida Sind!
Kui sa niimoodi ütlesid, mis siis juhtus?
See juhtus detsembris 2001.
Mängisin ühel laupäeval Tamperes saalihokit.
Peale seda jäime pidutsema.
Terve öö panime pidu ja käisime kõrtsis.
Mäletan, et see oli must lumevaba talv.
Läksime ka järgmisse ööklubisse, aga kõik tundus olevat tühi ja mõttetu.
Järgmisel hommikul ärgates ütlesin poistele,
et tahan olla natuke aega omaette, ilma nendeta. Nad siis lasid mul olla.
Mõtlesin asjade üle järele.
Nende kahe päeva jooksul mõtlesin, et tahan võtta Jeesust väga tõsiselt.
Kui Ta on tõeline, siis ka Tema võtab mind tõsiselt.
Kui Ta ei ole tõeline, on ka see mäng kaotatud.
See otsus sündis nii, et ma ei tulnud usule vaimulikul üritusel.
Ma ei tulnud usule nii, et keegi palvetas mu eest.
Ma tulin usule üksi autos olles!
Sõitsin kodu poole ja palvetasin sõidu ajal.
Olin ennegi palvetanud.
Palve oli selles mõttes eriline, et võtsin iga sõna tõsiselt.
Kogu mu elu oli selle palve taga!
Ma ei palunud vaid hetkelist rahulolu ja kergendust,
vaid teadsin, et Jeesus on tõeline ja ma asun Teda järgima.
Ma ütlesin nii: "Jeesus, kui sa oled tõesti olemas,
siis anna mulle kõik mu patud andeks! Anna mulle uus elu!"
Ja kui olin selle lause lausunud, piiksus mobiil mu kõrval.
Mängukaaslane saatis SMS'i ja ütles: "Manu, lähme jooma!"
Kuskilt tulid mulle meelde Jeesuse sõnad,
mille hiljem leidsin ka Piiblist Matteuse 10:32
"Igaüks, kes tunnistab mind inimeste ees,
teda tunnistan ka mina Isa ees,
aga kes salgab mind inimeste ees, teda salgan ka mina Isa ees".
Mõtlesin, et lähen nüüd edasi ja olen julge,
aga tegelikult kartsin nagu väike poiss.
Pöial värises, kui kirjutasin: "Ei tule, olen leidnud usu!"
Enne, kui selle sõnumi ära saatsin, lugesin seda autos ja mõtlesin:
"Manuel, kas sa oled hull peast! Mida su sõbrad ütlevad?
Mida see ja see ütleb?"
Lõpuks ma mõtlesin, et ütleb keegi, mida ütleb,
aga ma tahan teada, kas Jeesus on tõesti olemas.
Ja kui ma saatmisnupule vajutasin, tuli kirjeldamatu rahu mu üle!
Sain kogemuse, et Jeesus on ehe ja ma sain kõik oma patud andeks!
Sel hetkel, seal oma autos, sündisin vaimses mõttes uuesti!
Milline suur vabanemine sul sel hetkel toimus.
Kas sa märkasid ka mingit vahet?
Kõik endine oli ju kadunud. Koorem oli ära võetud.
Pastorina tead, et see pakkumine on kõigile.
Jah! See on kõige võimsaim sõnum, mis kogu maailmas on.
Kui oled saanud ise seda maitsta, tahad seda teistelegi jagada.
Paari päeva pärast läksid sõjaväkke?
See oli väljakutsuv olukord ja ma mõistsin sinna minnes,
et see on selline koht, kus keegi ei mängi mingit juhtrolli,
vaid seal on kõik nii nagu on.
Mul on hästi meeles mu esimene õhtu.
Ma polnud suur lugeja ei koolis ega ka hiljem, aga ma armusin Piiblisse.
Selle 2 nädala jooksul, mis ma olin olnud usus, olin lugenud Piiblit.
Hakkasin esimesel õhtul lugema,
kui tuli üks suurt kasvu kaaslane nimega Rannanpää,
kummardus 20 cm kaugusele mu näost ja küsis reipa häälega:
"Rautalahti, mida sa loed?"
Mul oli rahu südames ja ma näitasin talle Piiblit.
Vaatasin siis talle silma ja ütlesin: "Kuule Rannanpää, ma loen Piiblit!"
Ta ütles seepeale:"OK!", kuna nägi, et loen seda tõsiselt.
Ta nägi ka, et olen puudustega inimene, aga tahan elada selle järgi,
mille olin leidnud, mida saanud kogeda ja mis leidus Piiblist. Ta austas seda.
See oli revolutsioon su elus! - Jah.
Milline oli su elu suund peale sõjaväeteenistust?
Minu ajateenistus kestis 1 aasta ja see möödus Kajaanis.
Peale sõjaväge läksin tööle mu isa poolt varem loodud firmasse.
See oli "Kristlik raamat ja kirjastus".
Ma polnud seal varem olnud,
aga ma proovisin asja ja sealt see kõik liikvele läks.
Aga kõik läks hästi. 5 päeva nädalas olin tööl, sõitsin ringi mööda Soomet
ja külastasin raamatukogusid ning ka kogudusi.
Tutvusin ka sadade kristlike raamatupoodidega.
Tutvusin ka vaimuliku töö tegijatega ja sain olla vaimuliku töö kõrval.
Mul oli tollal nii suur janu kuulda Jumala Sõna,
et ostsin igas kohas kassette ja CD'id ja kuulasin neid reisi vältel.
Kulus umbes 5 piiblitundi, enne kui jõudsin järgmisse kohta.
Jumal juhtis sind õige varsti ka uskliku abikaasa juurde.
Minu naine Elise tuli usule 13 aastase tüdrukuna.
Kõva aasta läks mööda, kui ma leidsin Jeesuse.
Me olime varem näinud ja me juba tundsime teineteist.
Naisel oli selline püha põhimõte, et enne käima ei hakka,
kui on täitsa selge, et see on Jumala tahe.
Ja mina siis noore mehehakatisena imestasin,
et mis ingli ilmutust siin veel vaja läheb?
On ju siililegi selge, et sina meeldid mulle ja mina sulle!
Et siis lähme koos edasi!
Aga tema oli ja on senini palju vaimulikum ja pidas sellest kinni.
Mäletan, et olin tubli aastakese palvetanud,
kogu sõjaväes oldud aja,
et Jeesus, mis tahe Sul selle teemaga on?
Pean ausalt ja otse tunnistama, et palusin: "Jumal, anna mulle Elise!"
Juhtus üks üleloomulik asi.
Olin Karvias ühe panga õuel ja pisarad voolasid mööda põski alla.
Nutsin ja ütlesin Jumalale:
"Ma olen juba nii kaua, üle aasta, palvetanud selle asja pärast.
Sa pole veel vastanud! Nüüd on Sinu aeg vastata!"
Oma pilku tõstes märkasin ühte silti, kus oli kirjas Riskunmäentie.
Mu naise neiupõlvenimi on Risku.
Siis mõistsin, et Jumal kuulis mu palvet ja vastas sellele.
Läks veel natuke aega ja me hakkasime käima.
Aastal 2004 me siis abiellusime.
Sinu esimene vaimulik töökoht oli Kuopios. Milline see aeg oli?
See oli täiesti huvitav periood. Esimesed 2 aastat elasime Kaustisel.
Oli üks selline kogemus,
et kui tegin ettevalmistusi üheks pühapäeva õhtuseks koosolekuks,
kogesin et peame Kaustiselt ära kolima.
Mäletan veel, et olin üksi palvetoas ja jutluse valmis teinud.
Näitasin Jumalale seal saalis Jesaja 6. peatükki,
kus Jesaja ütleb Jumalale: "Läkita mind!"
Näitasin üksi seal ruumis olles Jumalale, et läkita mind! Mul oli kõva ind minna.
Nii kui ma sain seal selle sisemise koorma maha panna,
läksin teise ruumi ja nägin, et ühelt uuelt numbrilt on tulnud kõne.
Helistasin tagasi ja teises otsas oli
Kuopio vabakoguduse pastor Tapio Annala.
Me ei tundnud üksteist, aga Tapio oli kogenud enda sees,
et peaksime minema neile noortetöö- tegijateks. Milline "kokkusattumus"!
See oli Jumala juhtimine ja sinna oli hea minna.
Tore oli olla 7 aastat kaasas Kuopio koguduse töös!
Kindlasti kohtasid seal palju noori
ja nägid, millises olukorras sealsed noored olid
ja kui kaugel mitmed olid Jeesusest.
Jah. Seal oli eri taustaga noori.
Tegime noortekohvikuid, kus kohtusime iga nädal.
Mitmed noored tulid päris rasketest taustadest.
Samas toimusid ka üritused koguduse oma noortele,
kes olid pärit eri keskkondadest.
Seal sa olid 7 aastat?
Jah, 7 aastat.
Siis kuulsin ja see oli mulle üllatuseks, et sa pole enam seal,
vaid oled läinud teistsugusesse ellu. Mõtlesin, et mis nüüd juhtunud on?
Räägi sellest protsessist lähemalt.
On nii, et mu naine on oma pere ainuke laps.
Ta vanematel on maakoht, mis on nende valduses olnud juba aastast 1648
Muidugi on nad huvitatud, et see koht püsiks endiselt nende käes.
Olime seda ka ämma ja äiaga arutanud.
Ütlesin neile, et mul on kutsumus ja me elame Jumala juhtimise all.
Algul läksime Kaustisele, sealt edasi mingi valemiga Kuopiosse,
kuigi ise polnud seal kunagi varem käinud.
Ütlesin, et kui Jumal meile selgelt ütleb ja suunab, siis me tuleme sinna maale.
Aga kui ei, siis peame mingid lahendused välja mõtlema.
Jumal juhtis ja rääkis selgelt selles loos ja oli hea asuda liikvele.
Aga peab mainima, et see on olnud suur protsess.
Sain sisemise kindluse ja peale seda Jumal veel kinnitas seda eri viisidel
läbi teiste inimeste, et see on õige aeg ja õige koht.
Too mõni näide, kuidas Jumal seda sulle kinnitas?
Oli olukord, kus ma ei kuulnud Jumala häält oma kõrvadega,
aga oma sisemuses kuulsin ja sain kindluse,
et me peame jätma Kuopio sinnapaika ja siirduma Kihniösse.
Ma ei rääkinud sellest kellelegi.
Hoidsin seda kogu aeg oma südames
ja palusin, et Jumal tugevdaks seda teadmist veelgi.
Seda, mida olin oma sisemuses kogenud.
Neid olukordi oli kokku 5.
5 eri-inimest eriolukorras tõid mulle sõna ja prohveteeringud.
Üks olukord jäi eriti meelde.
Kohtasin üht naist, keda ma varem polnud kohanud.
Ta ütles, et tal on mulle midagi öelda.
Vestlesime siis. Ta ütles, et eelmine päev juhtus märkimisväärne asi,
kui ta palvetas minu eest.
Ta nägi nägemuse, kus oli vana punane maamaja.
See oli tee suunas. See oli ühes sopis.
Mul olid jalas suured võimsad saapad.
Nii suured, et tuli panna veel villased sokid jalga.
Ma seisin odarapõllu otsas ja vaatasin seda odrapõldu.
Küsisin sellelt naiselt, kas ta midagi muud ka nägi?
Ütlesin sellele naisele, et oleme sisimas teinud otsuse
kolida just selisesse punasesse majja, mis asub tee suunal ja asub sopis.
Ja äiapapa ongi odrakasvataja.
Ja meiegi hakkame otra kasvatama.
See oli nii sulle kui talle selline Jumala kõne,
mis kinnitas tõsiasja, et Jumal elab ja juhib meie asju!
Jah. On võimas kogeda, et Jumal on üleloomulik Jumal.
Olen saanud selliseid erilisi tõestusi Tema maailmadest,
mida ükski inimene ei saa tühistada ega suuda seletada.
Mis sa arvad, kui oled nüüd selline maapoiss,
kas see tõsiasi avab sulle nüüd ka võimaluse rääkida inimestele Jeesusest?
Jaa. Varem, kui tutvusin inimestega, tuleb ikka esile see,
millega keegi tegeleb ja muud teemad. Ma rääkisin, et olen koguduse töös,
aga meile soomlastele pole omane rääkida vaimulikest asjadest,
nii et see tekitas pingeid ja ehmatas paljud ära.
Nüüd aga, kui olen maapoiss, on neile kergem läheneda
ja võita nende usaldust,
sest ma elan samasugust argielu nagu nemadki.
Nüüd käid mööda seda teed, mille Jumal on sulle määranud.
See võib sul olla ka mingi "kooliperiood" sinu elu suures jooksus.
See on huvitav asi, kuigi olen olnud usus kuskil üle 10 aasta.
Aga seda olen küll õppinud,
et Jumal ei paljasta meile kunagi mitut aastat ette.
Vaid nii palju, kui on parajasti vaja. Samm-sammult.
Kes võis 10 aastat tagasi ette kujutada,
et võiksin veeta Kuopios 7 aastat oma imelisest elust?
Ja nüüd oleme siis otsaga Kihniös.
Aga nii on Jumal mõelnud ja nii on ka hea edasi minna.
Oled korduvalt viidanud sellele, et oled südames kuulnud Jumala kõnet
ja Jumala häält.
Kas sa saaksid lühidalt rääkida, mil' moel ja mis olukorras Jumal sulle räägib?
Tihti kogen seda vaimus, nagu ka Piibel kasutab sõna "vaim".
Mu sisemuses tuleb see sõnana nagu teadmisena
ja otsusena kuskil argiolukorra keskel, et: "Tee nii!"
See tuleb nii tugevalt, et ma saan aru.
See on selline mõte, et see ei saa olla minu enda oma.
See on nii ootamatu ja üllatav asi.
Huvitav on seegi, et kui olen olnud kuulekas sellele sisemisele häälele,
olen saanud kogeda, et Jumal on selles asjas kaasas.
Kui on küsimus suuremates otsustes, olen vaadanud ka Piiblist.
Jumal on andnud ka Piiblist viiteid ja kindlust toimimaks just nii.
Meil oleks veel palju rääkida, aga aeg läheb,
mistõttu palun sul öelda vaatajatele seda,
mida Jumal su südamele just nüüd annab.
Kuna meil on veel paar minutit aega, siis minna tähtsaima küsimuse juurde.
Seda kogu su elu ja igaviku vaatevinklist lähtuvalt.
Kõige tähtsam ja otsustavaim küsimus on see:
kas sa tunned Jeesust Kristust isiklikult?
Lihavõtted on selleks korraks selja taga
ja kogu meie kristlik usk põhineb 3 ülimal tõel,
mis kõik puudutavad sind, mind ja meid kõiki.
Need 3 ülimat tõde kõlavad nii:
Jeesus on surnud Kogata ristil sinu ja minu pattude eest.
Ta maeti maha, aga tänu Jumalale,
kes oma poja kolmandal päeval surnuist üles äratas.
Meie kõigi suurim vajadus on saada kõik meie patud andeks.
Ainult Jeesus saab ja tahab anda kõik meie patud andeks
ja nagu kuulsid, ma sain kogeda seda 19 aastase noore mehena.
See muutis kogu mu elu suuna.
Ja kui sa veel ei tunne Jeesust, siis võid täna - siin ja praegu
avada oma südame Jeesusele ja öelda: "Jeesus, siin ma olen.
Anna andeks kõik mu patud! Tahan edasi minna Sind järgides."
See ongi su elu kõige tähtsaim küsimus, kas sa tunned Jeesust?
See mõjutab kogu su edasist elu. Ja ennekõike su igavikku.
Kas pole imeline, et kes elab koos Jeesusega siin maa peal,
saab veeta igaviku koos Jeesusega.
Minu palve saate alguses oli, et selles saates oleks midagi,
mis oleks Jumalale meelepärane. Ja et sünniks Jumala tahe.
Me usume, et see on saanud tõeks.
Jumal andku sulle, noorele põllumehele ja evangelistile
palju vägevaid päevi Tema külvipõllul!
Aitäh! Oli tore olla saates! Õnnistusi kõigile!
Tõlge: Raul Jürimaa