ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse.
Nende saadete tähtsaim eesmärk on austada Jeesuse nime
ja tuua esile Tema ligiolu.
Tere tulemast saatesse Päivö T Juntumaa ehk P.T.Juntumaa,
nagu kirjapildis seda kombinatsiooni kasutatakse.
Kust sa tuled ja pärit oled?
Praegusel hetkel tulen Vääksyst - seal on meie kodu, teiselpool Lahtit.
Pärit olen Raahest, Põhja Pohjanmaalt.
Üles olen kasvanud Orivesil ja Tamperes.
Täiskasvanunagi olen elanud eri kohtades.
Millises peres sa sündisid ja kuidas su elu kulges?
Meil oli suur pere, meid oli kokku 10. Noorim laps suri beebieas.
Mina olen järjekorras kuues.
Isa oli luteri kiriku pastor ja ema oli õpetaja.
Ka minule on mõlemast üht-teist külge jäänud.
Nooruses ja ka üliõpilaspõlves olid sa vastuvoolu ujuja ja omapäi kõndija?
Nojah, ma nüüd ei tea, oli see hea või halb, aga nii oli.
Olin oma peres ainukene, kes koolid pooleli jättis.
Ja nii kummaline kui see ka polnud, ma tahtsin olla lihtne töömees.
Ma ei ajanud taga raha ega auahnust. Mul oli minu oma tee.
Sul oli noorena ka palju erinevaid võitlusi.
Millal oli su esimene kokkupuude Jumala õpetuse ja muidugi ka Piibliga?
Sa kuulsid neist asjadest kodus. Kuidas see kõik sind mõjutas?
Juba väikesena viidi meid kirikusse, kas tahtsid või mitte.
Ma olin 4,5 aastane, kui me Raahest ära kolisime.
Siis elasime Tamperes ja Orivesil.
Seal ma tutvusin usuasjadega, aga mul polnud selle vastu isiklikku huvi.
Aga ma olen alati uskunud, et kuskil on olemas Jumal.
Mida see tähendab, see on iseasi.
Ma olin umbes 14 a, kui kogesin esimest korda sellist "avanemist".
Hakkasin lugema Piiblit
ning olen seda nüüdseks teinud juba üle 40 aasta.
Algul mitte iga päev, aga hilisematel aastakümnetel iga päev.
Aga sellest jäi siiski midagi puudu,
mistõttu vajasin veel mingit läbimurret, et saada tõeliselt usklikus.
Olles 13 aastane, kas oleks olnud hea, kui oleks olnud keegi,
kes oleks tutvustanud sulle Piibli saladusi, et sind sel teel edasi juhtida?
Oleks olnud. Mäletan, et veel enne seda, 7 aastasena,
olid mul sellised mõtted ja tunded, et ma kartsin,
mis minust saab, kui ma suren ja kui sattun valele poolele.
Ja ma mõtlesin, et kui siis oleks olnud keegi,
kes oleks mulle evangeeliumit lihtsalt seletanud ja öelnud,
et Jeesus tahab tulla mu südamesse, ma oleks selle vastu võtnud.
Aga ma ei osanud küsida ja seda ei juhtunud.
Kui olin 13 aastane, oli meil koguduses ka hea noortöö,
nii et nemadki oleksid saanud aidata,
nii et see kõik oleks võinud toimuda palju varem.
Ma mõtlen, et tollal oli olukord üldiselt parem.
Usku suhtuti sel ajal palju positiivsemalt võrreldes tänapäevaga,
kus mitme sugupõlve kestel on püütud usuasju koolist välja heita.
Mis vilja see hakkab kandma me maal?
See on hea küsimus, millele mitmed on mõelnud. Ka minagi.
Usuasju on ühiskonnast tükkhaaval minema viidud.
Ma olen veel sellest sugupõlvest, kes õppis koolis usuasju ja Piiblit.
Me õppisime ka väärtusi, austamist ja distsipliini, mis oli hea asi.
Ma väärtustan seda, et teatud kord oli olemas nii kodus kui ka koolis.
Peale 13-eluaastat toimus su elus mingi "kustumine"
ning mõni aasta hiljem juhtus sinu elus midagi märkimisväärset.
See oli tähelepanuväärne, et 13-aastaselt oli mu kujutluses kogudus.
Aga mind huvitasid ka muud asjad. Minu elu oli veidi rahutu,
et ma õieti ei teadnud, mida ma tahan ja kes ma olen.
Mind hakkasid huvitama mootorrattad. Tänagi olen ma mootorrattur.
Tollal mõtlesin, et mis siis, kui Jumal ei kiida heaks mu motohuvi?
Ma hoidsin Jumala suhtes distantsi. See takistas mind.
Ma tahtsin ise oma elu määrata. Minu sees tõusis jäärapäisus.
Kui olin 18 a, märkasin, et mu elu hakkas minema allamäge
ja minust sai eluvastane, lootusetu tüüp.
Tahtsin kõigile öelda: "Olge vait!", "Teie ei tea midagi" ja muud sellist.
Olid ka elu lõpetamise mõtted. Kuni ükskord avasin Piibli.
Olin Helsingis asju ajamas.
Proovisin midagi teha, aga midagi ei tulnud välja.
Peale pikka pausi avasin oma Piibli poole pealt,
lugemaks, mis seal kirjas on.
Mul oli kogu elust villand. Lugesin Piiblist:
"Igaüks, kes tahab oma elu päästa, kaotab selle,
aga igaüks, kes kaotab oma elu minu pärast,
see leiab selle." Ma lõin Piibli kinni.
Sain aru, et Jumal oli tabanud mulle otse "kümnesse".
Jumal teadis, mis mu probleem oli.
Olin pugenud peitu ja kaugenenud Jumalast.
Ma muutusin eluvastaseks.
Siis otsustasin, et teen omale korra veel selle asja selgeks.
Teadsin usklikke inimesi - tuttavaid ja lähedasi
ja läksin nende juurde ning olin seal paar nädalat.
Ma tegin tööd ja vahel me vestlesime vaimsetel koosolekutel.
Peeti kodukoosolekuid ja ma nägin oma silmaga, mida Jumal teeb.
Ta tervendas haigeid, päästis inimesi.
Need, kes päästetud said, kogesid suurt rõõmu.
Kurjad vaimud läksid välja. Ise nägin oma silmaga.
See kõik raputas mu sisemust tugevalt.
Ühel õhtul, olles üksi kambris, palvetasin:
"Jumal, Jeesus, ma olen teinud pattu, olen käinud eksiteedel. Tahan muutuda.
Ma tahan saada täit evangeeliumi,
mitte enam laveerida kahe vahel, kus ma olin olnud."
Siis jäin magama ja järgmisel päeval ärgates teadsin,
et Jeesus on mu Issand.
Minu sees oli selline vägi, et mõistsin, et olin sündinud uuesti.
Jumala Vaim tuli mu sisse.
Uuestisünd tähendab, et Jumala Vaim tuli minusse
ja nüüd on mu elu olnud teistsugune juba 38 aastat.
Olen teadnud iga päev, et Jeesus on mu Issand.
Et siis said omale uue isanda? - See oli revolutsioon.
Teadsin, et Jeesus on mu issand ja ainukene päästja.
See on oluline iva - anda kogu oma elu Jeesusele.
Selles on vägi.
Samas on ka nii, et ühest asjast jääb vajaka.
Nimelt, kui me otsime Jumala palet, aga me ei pühitse endid,
siis Piibel ütleb, et ilma pühitsemata ei näe keegi Jumalat.
Kas sa soovid selle kohta midagi öelda?
Ma arvan, et see on selline koht, mida saaks lahata.
Vaatame seda minu kogemuste põhjal. Mu elus on olnud teatud pöördepunktid,
kus ma olen saanud taas ja taas minna tagasi punkti
"Kes tahab päästa oma elu, see kaotab selle...".
Usklikuna olles olen olnud ristteedel, kus olen pidanud valima.
Mille ma valin? Kas ma eralduksin Jeesusele täielikult?
Ma pole seda just alati teinud, kuna elu pole olnud alati nii sirgjooneline.
Ikka on tulnud ette igasugu asju.
Aga on olnud ka selliseid olukordi, kus ma olen selgelt aru saanud,
et just Jumala tee on see.
Minu teenistuskäik on olnud üsna kirev.
Ma olen luteri päritolu. Samas olnud 5 aastat metodisti kirikus
ja siis alates 1990 a vabakirikus, kus ma olen pastor.
Nendes muutuste perioodides on minult küsitud:
Kellele sa kuulud? Kellele eraldad end ja kellele oled ustav?
See on olnud üsna valus.
Näiteks 1990 a läksin vabakirikusse teatud teoloogilistel põhjustel
ja see oli üks valus koht.
Ma pidin valima ja see tähendas seda, et jäin ilma korterist ja tööst.
Mul polnud midagi.
Kuid ma järgisin siiski oma südant, soovides eralduda täielikult Jeesusele
ja Jumal avas mulle tee.
See tee on olnud üsnagi valus, aga samas ka õnnistatud tee.
Inimestega, kellega tookord koos olin, oli teatud raskusi,
aga ma õnnistan neid ja tean, et täna on kõik hoopis teisiti.
Mõeldes tagasi oludele ja inimestele, kogen südames armastust kõige suhtes.
Sellistes olukordades võib kogeda teatud hülgamist,
aga sa küsisid Jumalalt, palvetasid ja siis Ta ütles sulle midagi?
Seda, et Tema pole sind hüljanud! - Jah. See oli eriline olukord.
Mul oli kombeks käia õhtuti palvetamas.
Tegin seda mitu korda nädalas hilja õhtuti tund-paar.
Mäletan seda üht õhtut, otsekui see oleks olnud eile.
Minnes koju peale seda kõike, mis oli toimunud,
tundsin, et mul pole enam midagi. Mul oli selline segane tunne.
Nii et läksin palves jalutama, kui korraga Jumal ütles:
"Kuigi inimesed ajavad sind ära, siis mina mitte ja midagi pole kadunud!"
Läks paar-kolm päeva, kui minuga võeti ühendust ühest vabakirikust.
Nad kutsusid mind tööle.
See tõi kaasa teatud muudatusi ja teatud toiminguid,
kuid Jumal avas imeliselt selle tee, näidates, et Tema on ustav.
Nii et see on olnud nii õnnistuste tee kui ka valude tee,
aga ma tänan Jumalat nende kõigi eest.
Ka sinu eraelus on olnud valusaid teid. Mitmeid raskeid ja unetuid öid.
Neid on tõesti olnud, puudutades nii mu peret kui abielu.
Mul on selja taga abielulahutus, kuigi nüüd olen uuesti abielus.
Kui lapsed olid teismeealised ja ma olin pastor,
siis võib öelda, et vaenlane ikka pommitas meid aegajalt,
saavutades ka teatud võite.
Küsisin mitmes olukorras Jumalalt, et kuidas on see võimalik?
Kus Su hoolitsus on ja kus Sa üldse oled?
Nii et on mindud läbi valude ja nuttude,
aga samas ka naerdud palju ja kogetud rõõmu.
Selles kõiges on näha, et Jumala ustavus on täiuslik.
Seda nii me eraelus, kõigi rahvaste seas kui kogu maailma elus.
Jumal tõesti valitseb!
Teisalt ei tähenda see seda, et asjadel võib minna lasta.
Kõik kannatavad ühel või teisel moel ja selleks peab valmis olema.
Aga samas ei tohi alla anda, kui on raske.
Seda isegi siis, kui kõik võitlused ei lõppe võiduga.
Meie tüli lõppes lahutusega. Kõik võitlused ei lõppe võiduga.
Kuid sellest hoolimata, et kandsin kaotusi ja nägin, et sellest ei tule midagi välja,
tean, et Jumal on olemas.
Tema valitseb ja ma hakkan aru saama Jumala teedest, eesmärkidest ja muust.
Aga ma näen neid asju tagantjärgi.
Kas on nii, et on mitmesuguseid koole, õpetuslikke koole ja piiblikoole,
aga see kõige kõvem kool on siiski Jumala kool?
See oli nüüd küll hästi öeldud.
See on eluaegne - see Jumala kool. Nagu igas koolis, meid ju kasvatatakse
ja see kasvatus käib kasvataja tingimustel.
Siin on see Jumala tarkus, et Tema on meid loonud erisugusteks.
Meil on eri omadused ja õppimistavad.
Ma käisin koolis ja jätsin selle pooleli,
sest mulle tundus, et ma ei saa millestki aru.
Ma lugesin raamatut, aga see ei jäänud meelde!
Kui aga hakkasin midagi tegema, siis õppisin töö käigus.
Õppisin ka piltide abil, neid vaadates. Mulle väga meeldib joonistamine.
Jumal kohtleb meid selles elukoolis individuaalselt
ja näeb, kuidas me asju õpime.
Andsid mõni aasta tagasi välja raamatu "Eelija päevad",
mida olen isegi lugenud ja sealt palju asju ammutanud.
Mis ajendas sind seda raamatut kirjutama?
Ma räägiks lühidalt ajendi ja siis räägin edasi.
1995 aastal olin Lappeenranna vabakoguduses pastor.
Sellest on nüüd 18 aastat möödas.
Olin kuhugile teel ja kuulasin autos kassetilt Jumala Sõna õpetust,
mis oli nn "võitud leib" ehk Püha Vaimuga võitud õpetus.
Olin rõõmus selle üle ja süda oli avatud.
Kuulasin ja äkki nagu mingi nähtamatu käsi
hakkas raadio häälenuppu vaiksemaks keerama
ja mu sisse tuli üks tugev sõna.
Ma mõistan Piiblis neid inimesi, kes ütlevad, et neile tuli Jumala sõna.
Mulle öeldi eriti selgelt ja sõna sõnalt: "Uuri prohvet Eelija elu!"
Prohvet Eelija elu oli näide lõpuaja koguduse elust.
Seejärel, ilma midagi tegemata, läks autoraadio hääl tagasi valjemaks.
See oli minu jaoks seesmiselt raputav kogemus.
See mõjutas mind ja ma mõtlesin asja üle järele.
Mõtlesin, et ma poleks ise kunagi sellist asja välja mõelnud.
See oli nii suur asi.
Siis ma tegin seda, mis kästud ja õpetasin teemast oma koguduses.
Seejärel jäi see asi mõneks ajaks soiku,
kuni paar-kolm aastat tagasi, hakkas see mu sees taas esile tulema.
Õppisin taas tundma Piibli prohveteid.
Lugesin prohvetist, kellel oli Jumala Sõna koorem hinges.
See põletas tema luudes
ja ta sai alles siis vabaks, kui ta selle välja rääkis.
Alles siis oli ta vaba ja ma sain sellest aru.
Selleks, et ka minus hakkaks see põletama,
oli vaja see välja saada ja see võimalus avanes mulle välismaal.
Sain koos abikaasaga veeta kuu aega sõprade puhkusekorteris Hispaanias.
Sain seal kirjutada 8 tundi päevas. ja kuu aega möödus kui lennates.
Ma tegin käsikirja, kogedes seal iga päev Püha Vaimu juurdevoolu ja ligiolu.
Siis sain aru, et selles on midagi. Ma usun, et küsimus polnud minus.
Et P.T.Juntumaa on tark mees.
Et saan end esindada suuremalt,
nagu Ristija Johannes, kellest ka selles raamatus juttu tuli.
Jeesus ütles, et ta on tulevane Eelija.
Ristija Johannesest on ka peatükke selles raamatus.
Ma väärtustan ja austan Ristija Johannese osa Piiblis.
Ta teadis, et ta läheb ees ja rajab teed, et ta puudutab inimeste südameid.
Et inimesed ei vaataks teda vaid Jeesust. Selles oli tema hinge ilu.
Ta osutab Jeesusele ja inimesed pöörduvad Jeesuse poole.
Ma ei saa küll aru, miks selle raamatu kirjutamine
just minu ülesandeks sai, aga küsimus on Jeesuses ja koguduses.
Selles, et Jeesus tuleb tagasi ja tahab teha erilisi asju
koguduse keskel Soomes ja mujal maailmas,
enne kui tuleb Issanda päev ja Jeesus tuleb tagasi.
Sel põhjusel see raamat sündiski.
Ma usun, et see on Püha Vaimu poolt inspireeritud.
Ma olen lugenud päris palju kristlikku kirjandust,
aga osad raamatud on sellised, et neid ei saagi käest ära panna.
Olen mõelnud, et seal peab olema Püha Vaim,
kes on sünnitanud selle teksti. Nii et kui keegi teine loeb seda teksti,
siis Püha Vaim teatud viisil tuleb kaasa ja asi tundub huvitavana.
Jah. Ma olen väga tänulik,
et olen saanud raamatu kohta tagasisidet ja kommentaare.
Ja oma lapsemeelsuses usun, et nii see kindlasti ongi,
et Jumala Vaim räägib ja seal on sõnum, mida Ta tahab rõhutada just tänapäeval.
Selle raamatu sünniaeg "põletas" mul sees 3 aastat
ja sel aastal sai see valmis.
See on nüüd lugejatel käes ja ma usun, et selle ajastusel on oma tähendus.
Ajal, mil me elame lõpuaegades,
siis sa oled läbi käinud kogu Soome ja näinud paljusid inimesi ja kogudusi.
Samas on ajalooliselt mitmeid usutunnistusi,
aga siiski üks jagamatu Jeesus.
Olles nüüd kirjutanud selle raamatu ja tegutsedes ka pastorina,
siis kuidas analüüsiksid neid lõpuaegu ja asju, millele tähelepanu pöörata?
Neid näiteid oleks palju ja selleks tasuks lugeda mu raamatut.
Aga mõeldes Eelija teenimisülesandele, siis see oli raske.
Teame Eelijat selle järgi, et ta läks Jumala juhtimisel Karmeli mäele,
kuhu oldi kokku kogutud kõik ebajumalate prohvetid.
Siis ilmus sinna Jumala tuli.
Baali prohvetid seisid tunde kohapeal ja mitte midagi ei juhtunud.
Aga kui Eelija hüüdis Jumala poole, siis ilmus koheselt tuli ja see oli võimas.
Eelija tuleb Piiblis esimest korda esile 1Kuningate 17 ptk alguses,
kui ta esitleb end kuningas Ahabile sellisel kombel,
et nii tõesti, kui ta seisis elava Iisraeli Jumala ees,
ei pidanud sadama mingit vihma ega muid sademeid
kui vaid Eelija sõna peale.
Vana piiblitõlke järgi: "Kelle ees ma seisan".
Kui ma Hispaanias olles seda raamatut kirjutasin,
kogesin selle lausega igal hommikul suurt Jumala väe laadimist.
Samastusin igati selle mõttega: "Suur vägi, kelle ees ma seisan".
Ja praegugi ma kogen seda väge. Kuulge - Jumal kutsub meid palvetama!
Jumal kutsub meid pühitsema endid.
Eelija valik seista Jumala ees, tähendas praktikas seda,
et ta viskas oma elust teatud asju välja.
Meie probleem tänapäeval on ebajumalad. Tänapäeva ebajumalad.
See Eelija lugu on näidislugu.
Tänapäeval on meil teatud tugevaid ebajumalaid,
kes me üle valitsevad.
Ja me ei suuda seista Jumala ees terve südamega.
Meie usu edasikulgemine on ebakindel.
Kui kaua sa tammud ühelt kohalt teisele?
See oli Jumala süüdistus Ahabi, Isebeli ja teiste vastu.
Mispeale Eelija ütles: "Liikuge nüüd mööda sirget teed ja teenige Teda!"
Me peaksime eralduma ja pühitsema endid.
Meil on eesõigus saada täidetud jumaliku ja armuliku autoriteediga.
Peaksime tegema nii nagu Ristija Johannes käskis -
parandama meelt!
Aamen! See on sõnum, mis pole populaarne ja paljud ei kuula seda,
et on vaja parandada meelt!
Me arvame, et peame kuulutama ja jagama armu vasakule ja paremale.
Asjast õigesti aru saades see ongi nii. Aga armus peitub ka "põletav pool".
Selles on tõde, vägi, armulikkus ja soojus.
Samas peab meil olema arusaam, kuidas vabaneda patust.
Jah. Ma mõtlen nii ja ütlen otse,
et kurat on tungimas ühiskonda ja kogudustesse aina jõulisemalt.
Seda on näha haridusasutustes, poliitikas, õigusasutustes ja ka parlamendis.
Nendesse proovitakse sisse tuua selliseid voolusid,
mis mingil moel vapustavad ja viivad meid segadusse.
"See ei saa olla tõsi!" või "Kuidas see saab võimalik olla?"
See on võimalik vaid nii palju, kui palju vaenlasele antakse maad.
Kui aga Kristuse ihu pühitsetakse, siis talle ei anta maad.
Meile on antud võimalused palveks ja teenimiseks.
Peaksime kogudusena ja üksikisikutena hoolitsema selle eest,
et meie riietel poleks plekke.
Ka selles on küsimus.
Kui rääkida usklike ühtsusest, siis Jumal teatas Malakia kaudu:
"Ma läkitan prohvet Eelija enne, kui tuleb Issanda päev.
Tema pöörab isade südamed laste poole ja laste südamed isade poole".
Ma usun, et see tuleb kaasa ka usklike ühtsusse,
just vaimulike isade ja laste ühtsusse.
Enne, kui Inimese Poja märk on näha taevas ja pasun hüüab;
kui rahvad näevad, Jeesuse tagasitulekut
ja me tõuseme ning läheme nagu Eelijagi tulevankris
ka me ei sure kunagi, ega ka siis, kui see kõik juhtub.
Siis enne seda usun, et Malakia järgi kutsub Jumal meid "laienema".
Paulus kirjutas: "Te olete muutunud nii, et mina olen Pauluse poolt,
mina Apollose poolt, mina Keefase ja mina Kristuse poolt."
Igaüks on piiranud sellega evangeeliumi suurust.
ja sellest saavad alguse tülid.
Samas, kui me Püha Vaimu abil avardame oma südant,
siis me näeme, et on olemas üks Kristuse ihu.
Teisalt on koguduse tasandil tähtis,
et kõik, mida me väärtustame ja kus me teenime,
et meie südamete tasemel toimub avardumine
ja me õnnistame ja palvetame üksteise eest.
See puhastab Kristuse ihult kõik plekid ja kortsud.
Me võiks nendest asjadest veel palju rääkida,
aga nüüd ma annan sulle võimaluse öelda lühidalt vaatajatele,
mida Püha Vaim on su südamele just praegu pannud.
Ma soovin ja palvetan, et Kristuse omad sellel maal
oleksid valmis eriti kaheks asjaks.
Selleks, et Jeesus täidab meid väega ja et südamed oleksid avatud.
Viskame minema kõik prahi.
Oleme nagu lapsed, kes valmis Isalt vastu võtma suuri kingitusi.
Sellel maal leiavad aset veel suured sündmused.
Jumal hakkab tegema suuri asju sellel maal.
Ja teiseks: et me oleks valmis kannatama.
Me ei pea vastu, kui me pole valmis kannatusteks.
Inimsuhetes õpime taluma teineteist. Õpime kannatama kurja.
See käib eriti pastorite ja juhtide kohta. Olge suutelised õppima kannatama kurja.
Me ei saa enam toetuda nendele samadele asjadele,
millele oleme harjunud toetuma.
Jumal on ustav. Ta kannab hoolt me eest kannatuste keskel!
Aitäh! Et meie rüü oleks puhas, kui Ta tuleb! See on kõige tähtsam asi.
Et siis ei öeldaks, et uks on kinni ja enam sisse ei saa.
Et ei juhtuks seda, et inimesed usuvad, et nad on usklikud,
aga tegelikult jõua kohale!
Selleks peame kuulutama evangeeliumi igal viisil.
Selleks me palvetame ja teenime!
Aitäh, Päivö Juntumaa, et tulid meiega vestlema.
Jumal andku sulle jõudu ja tarkust kõigil moel,
et viia evangeeliumi edasi nii üle Soome kui maailma!
Tänud! Sulle samuti!
Tõlge:Raul Jürimaa