ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse "Isanda lauas"!
Seekordseks külaliseks olen saanud luteri kiriku preestri.
Tere tulemast Jorma Puhakka! -Tänud!
Sa tulid siia Keski-Pohjanmaalt. Kas oled seal ka sündinud?
Ma olen Oulus sündinud.
Millisesse perre sa sündisid?
See oli tavaline sõjajärgne soome pere, kus oli noor isa ja noor ema.
Nad polnud veel 20-sedki.
Kas nad olid tegevad ka kirikus?
Olid küll kirikuliikmed, aga ei tegutsenud kiriku ringkondades.
Et see oli rohkem teoreetiline. - Jah.
Kuidas su elu algas? Milline oli su lapsepõlv ja kooliaeg ning
millised tähtsad sündmused toimusid siis sinu elus?
Ma sain olla heas kodus ja turvalises keskkonnas.
Sain tegeleda paljude harrastustega. Seda ma mäletan.
Kui olin 9-aastane, mu isa suri, olid matused ja mulle oli see
esimene kiriklik ja vaimulik olukord.
Sa oled huvitunud ka spordist ja mängisid lauatennist, eks ole?
Jah, kui Kaivoskyläs mängisin lauatennist ja
pääsesin ka ühte meeste sarjagi.
Kas sa olid mingi eriline mängija? - Ma olin innukas.
Kuidas sa hakkama said?
Ma ei oodanudki, et väga hakkama saan. Peamine oli olla kaasas.
Sul olid kõvad löögid ja pallid kaua vastu ei pidanud.
Ei pidanud jah!
Kuidas sa selle asja ära lahendasid?
Palle läks väga palju.
Ükskord poes vahetasin odavad pallid kallimate vastu.
Skeem oli selline, et paki peal oli odavate pallide hind,
aga paki sees olid kallid pallid. Nii ma läksingi uhkelt kassasse.
Siis teisiti öeldes, sa tegid valskust!
Jah, kuigi ise seda ei tajunud.
Sa olid noor poiss. Mängus oli kaks tegurit:
vajasid neid palle, aga sul polnud ostuks raha.
Kuidas selline lahendus mõjus sinu südametunnistusele?
Sellal minu südametunnistus ärkas. Esimest korda elus.
Tajusin, et mul on südametunnistus. Südametunnistus süüdistas mind
väga selgelt ja tugevalt. Aga mul polnud mingit arusaamist,
kuidas seda asja korda ajada.
Süütunne kestis nädalaid, kuid tasapisi jäi see nõrgemaks.
Kas oli ka selline reaktsioon, et nüüd algab paadumine ja
mida rohkem aeg edasi, asi hakkas ununema?
Just nimelt paadumine juhtus!
Sain selliseid asju teha uuesti ja lihtsamalt.
Kui tuli üks selline valskus, siis polnud raske enam teha uut valskust.
Ja see viis sind kooliajal reeglite rikkumiseni.
Just reeglite rikkumisele viiski. Hakkasin spikerdama ja
salaja pättust tegema.
Kas jäid nende asjadega kunagi ka vahele?
Vahele just ei jäänud, aga kord, kui meie külla tuli üks mees,
näitasin oma kirjandit, mille eest ma sain parima hinde.
Ma andsin talle lugeda. Ta ütles, et ma ei kirjutanud seda ise!
Ma ütlesin, et kirjutasin otse raamatust maha. Ta sai kohe aru.
See essee oli muusikaga seotud.
Su lähtekoht oli selline, et sa ei tundnud Jumalat isiklikult,
kuid Jumal mingil moel jälitas sind ja Ta tuli sinu ellu 12-aastasena.
12-aastasena kuulsin Kuuba kriisist (1962).
Ma ärkasin võimsalt palvetama Jumala armu sellele maailmale.
Siis oli häda käes. See oli üllatav. Aga 12-aastasena ma ka tajusin,
et olen Jumalast lahus ja paadunud.
Kust sa teadsid? Sulle pole ju õiget õpetust antud?
See oli südametunnistus, mu sisemine tunnistus.
Polnud mingit teavet väljastpoolt.
Mis juhtus su elus 15-aastasena?
See oli leerikooli iga ja tundsin ka üllatavalt tugevat kutset,
tõmmet kristlikku ühendusse ja ma läksingi kooliüritusele.
Seal oli teenistus noortele, preester pidas seda.
Ja väga reipalt ma läksin ja avasin ukse, et vaadata, kes seal on.
Siis tuli mulle mõte nagu välk selgest taevast -
Kui ma nüüd tulen usule, siis ma ei saa kunagi rõõmu tunda maa peal.
Siis ma ütlesin Jumalale, et tahan tulla usule, aga alles enne surma.
Ja läksin minema.
Kas sa kartsid, et kui saad nüüd usklikuks,
siis sa kaotad rõõmu siinses elus?
Jah, täpselt! Ma olin kindel, et usklik ei saa maa peal rõõmus olla.
Su elu läks edasi gümnaasiumis.
Veidi enne lõpetamist sattusid oma eluga nn musta punkti.
Ma jõudsin korraga nii ärkamisele kui ka musta punkti.
See ärkamine algas suvel, kui ma muutusin unetuks.
Siis üks inimene ütles, et Jumal saab aidata.
Mu süda oli kasvanud selliseks ateistlikuks ja Jumalat eitavaks.
Aga selles väsimuses ja väsimuse tagajärjel hakkasin ma palvetama:
Jumal, lase mul magada.
Kahe nädala pärast avastasin, et suudan magada.
Tuli suur rõõm. Ütlesin Jumalale, et ma ei taha Teda enam unustada.
"Sa andsid mulle une, õpeta mind tundma Sind. Ma ei tunne Sind!"
See oli järgmine palve. - Mis siis juhtus?
Seda jätkus põhimõtteliselt pool aastat. Juulist jaanuarini.
Novembris ma läksin esimest korda kirikusse. Seal oli ka armulaud.
Püüdsin endale sisestada, et ma ei lähe armulauale.
Aga kord kui kutsuti: "Tulge, kõik on valmis," siis läksin ka.
Ja kui kirikust välja tulin, imestasin, et loodus nagu oleks teistsugune.
Kõik oli nii kaunis ja imeline.
Ma imetlesin kiriku uksel loodut, mis esimest korda avanes minule.
Ja vaadates, mis sinust edasi sai, siis sinu hinge eest käis karm sõda.
Tõesti! Ma läksin uuesti kirikusse ja vaimulikule teenistusele.
Sain patutunnetuse. Tundsin, kuidas spikerdamine oli patt.
Kahel õhtul läksin õpetajale ukse taha.
Tahtsin anda uksekella ja talle tunnistada oma patud.
Aga ma ei julgenud.
Kas sul oli inimene, keda oleksid saanud usaldada ja abi paluda?
Ei. Ma ei saanud üldse aru nendest asjadest.
Ma tegutsesin sisemise sunni ajendil. Patutunnetus tähendas,
et ma sain aru, et toimin valesti ja seda juba aastaid.
See patt, mis su elus ikka oli, see viis sind ka uude olukorda?
Jah. Ma suutsin lõpuks tunnistada. Ma ei läinud õpetaja ukse taha.
Kuid klassis kirjutasin tahvlile 3 raamatu nime, oli soome keele tund.
Krjutasin nimed tahvlile ja mu nahale tekkis hirmuhigi.
Kas ma ei saa kunagi sellest pettusest vabaks?
Sest ma ei olnud neid raamatuesitlusi ise ära teinud.
Mõtlesin, et ma ei saa sellest keerisest mitte kunagi vabaks.
Palusin Jumalat, et Ta laseks õpetajal unustada selle esitluse,
siis ma lähen tunnistama!
Ta unustaski. Nii kui ta lahkus klassist, ma läksin järgi.
Õpetajate toas palusin, et jääksime kahekesi rääkima.
Ütlesin et need esitlused ei ole minu tehtud. Varasemad ka mitte.
Tunnistasin kõik üles. Õpetaja vaikis.
Siis ta ütles: "Imetlen sind, kuna sa tulid tunnistama."
Jumal oli seal kohal.
Selles inimeses oli! Olin kindel, et midagi juhtub lõpueksamitega.
Nendeni oli jäänud kuu aega. Aga õpetaja andis mulle 3 uut raamatut.
Ja ta andiski head raamatud.
Südametunnistus sai puhtaks või siis sai kergemaks.
Ma sain ise teha uue esitluse!
Enne lugesin raamatud läbi. Need olid hea sõnumiga.
Sain kogu klassile rääkida oma usust nende raamatute kaudu.
See oli konkreetne olukord, kus said tunnistada oma patud,
said armu ja hülgasid patu.
See olukord oli täiuslik.
Aga 19-aastasena oli sul ees üks must punkt.
See juhtus samadel päevadel, kui kõik need head asjad.
Kuulsin, et üks inimene, keda ma teadsin, oli teinud enesetapu.
Ta oli noor mees. Mõtlesin, kui kergelt ta pääses probleemide käest.
Arvasin, et saaksin samamoodi lahti probleemidest ja läksin küüni,
kus üritasin end üles puua.
Siis oli ju talv ja kõva pakane?
Jah. See oli jaanuari teine pühapäev.
Kas nöör oli juba kinnitatud?
Ma polnud veel küüni jõudnud.
Aga köis oli sul kaasas ja see oli sul peaeesmärk?
Oli jah. Põlvitasin selle küüni ette, kuna mulle tuli veel üks mõte,
et peaksin ikka tegema kindlaks, kas Jumal on olemas.
Kui ei ole, siis on asi okei.
Ja ma küsisin Jumalalt:
"Kui sa oled olemas, kas ma võin selles veenduda?
Mina ei saa seda ise kunagi teada.
Kui oled olemas, siis tea, et ma olen siin ja ma palun seda sinult!"
Ja samas ilmus Jeesus!
Sa olid noor ja terve mees.
Sul polnud füüsilist põhjust ega muid takistusi või midagi,
mis oleks ajendanud sind enesetappu sooritama.
Mida vastaksid nüüd tagantjärele, kui sinult küsida:
Miks sa olid valmis enesetappu sooritama?
Seda ma olen aastaid isegi mõelnud, isagi küsis. Kui kummaline see oli,
see tuli nagu välk selgest taevast.
Ma olen mõelnud seda, et minu hinge eest peeti võitlust.
Seal oli tugev hingevaenlase mõjutus.
Kui asja üle mõelda psühholoogilise arusaamaga,
ma olin näinud oma sisemust riknemas mitme aasta jooksul.
9-aastasest peale olin näinud, kogenud ja imestanud kurjust,
mis on inimeses. Koos sellega ei ole rõõmustav elada. Sellise loomusega.
Avalikult räägitakse vaimu vägedest, deemonlikest jõududest,
kuidas sa tahaksid käsitada neid asju selle küsimuse valgel?
Mulle on tuttavad nii pimeduse jõud kui ka Jumala inglid.
Mõlemad väga tõelised minu jaoks.
Elu enne usku, kui ei olnud Vabastajat, Abistajat,
see oli käimine pimedusest pimedusse.
Ja need pimeduse mustad jõud püüdsid sulle sööta sellist teavet,
et sa oled nii palju halba teinud, sa oled seespoolt nii ära rikutud,
et pole enam mingit põhjust edasi elada.
Jah. Ja ma vaatasin tuleviku poole, kas tasub elada selle rikutusega
70- või 90-aastaseks, kui see arengusuund on kogu aeg üks ja sama.
Kui ma nüüd õigesti mäletan, siis sinu vanaema oli tugev palvetaja?
Jah. Minu vanavanemad on olnud jah palvetajad.
Ehk siis need esivanemate palved kanduvad edasi ja
need kandsid sind, kui su elu oli paelaga kaelas.
Täitsa õige! Meie arusaajad sugulased olid seda meelt,
et see, mis minuga juhtub, on nende palvete vastus.
Lõpetasid gümnaasiumi
ja mingil ajal sa otsustasid hakata preestriks. Mis oli selle ajend?
See oli kohe, kui Jeesus ilmus mulle küünis. Olin põlvili ja kohe,
kui see olukord oli möödas, hakkasin palvetama, et mis minust saab.
Eksamiperiood oli algamas.
Hakkasin palvetama, teades, et taevas kuuldakse mind.
Ma palusin: Jumal, mis minust saab, ja mida sa minust tahad?
Kolme nädala pärast koolis söögivaheajal mulle tuli Sõna:
"Sinust tuleb preester!" See oli väga selge.
See oli oluline joon sinu elus.
Oli. Meie suguvõsas pole preestreid. Ja ateistina vihkasin preestreid.
Mõtlesin, et kõik muud ametid peale preestri.
Jällegi need vastakad suhtumised.
Jah. See on vaimujõudude võitlus.
Siis sa õppisid Helsingis ja Jumal andis sulle abikaasa. Räägi sellest.
See on ju ka Jumala töö!
Jah. 1971. aastal peale sõjaväge läksin õppima teoloogiat ja
hakkasin endale palvetama abikaasat.
Ma olin aru saanud, et ka selles on vaja Jumala juhtimist.
Esimesena ma küsisin Jumalalt, kas on Tema tahe, et ma abiellun?
Ma sain sisemise selguse, et on.
Siis ma hakkasin palvetama abikaasat See on huvitav, kuidas tema leidsin.
Kas räägiksid?
Suvel 1972 pidasin esimest Piibliringi.
Sinna tuli üllatavalt palju täiskasvanuid ja noori.
Võõraid ja tuttavaid.
Ma viisin pinges olles läbi oma osa ja see tekitas üllatavalt palju
vestlusi ja kommentaare. Kui ma kuulsin üht häält,
mida polnud kunagi kuulnud, sain Sõna:
Siin on su tulevane abikaasa, olen toonud ta Raahesse.
Kas ta oli esimest korda Raahes?
Jah. Ta oli esimest korda ka selles Piibliringis. Alles Raahesse tulnud.
Kuidas siis sündis tutvus, kui sina kuulsid häält, tema mitte?
Sel suvel ütlesime paar korda "Tere päevast", ei midagi muud.
Läksin Helsingisse jätkama õpinguid ja mõtlesin, kas tema ikka on see.
Ma ju tegelikult teda ei tundnud. Ei osanud isegi paluda.
Siis ühel pühapäeval tahtsin minna Raahesse, et teda näha.
Ja kui Raahesse läksin, siis me kõndisimegi teineteisele vastu.
Küsisin ta käest kohe: "Hei, kuhu sa lähed?"
Ta oli teel Lõuna-Soome.
Ja siit see protsess liikvele läks?
Ta rääkis mulle, et on kurb. Ta kandideeris Oulu diakooniakeskusse.
Ja kui ta sinna läks, siis avalduse pabereid ei leidunud enam kuskilt.
Kuigi need olid saadetud. Siis ma teadsin, et tema see ongi.
Jumal ei lasnud tal Raahest ära minna. Siis sain kindluse.
Kolme kuu pärast hakkasime käima.
Sellest on möödas 40 aastat?
Jah, meil on tulemas 40. pulma-aastapäev.
See peab järelikult olema Jumalast.
Sa oled olnud preestri ametis 4- või 6-s koguduses?
Kuues koguduses.
Kus sa esimesena alustasid?
Alguses tegutsesin Raahes suveteoloogi ja noorsootöötegijana.
Kui vaadata tagasi nendele preestri aastatele luteri kiriku ringkonnas,
siis mis ajajärke sa seal näed ja milisena sa näed oma osa
selle laeva pardal tänapäeval?
Minus on tugevnenud see preestri kutsumus ja ma olen aru saanud,
et Jumal on mind sellesse kutsunud. Ta on aidanud ja varustanud.
See oli muidugi huvitav sõna, "sinust saab preester".
Järgmisel ööl unenäos ma jutlustasin inimestele.
Ja sellest ajast mitu korda olen unes jutlustanud.
Kas sa mäletad neid jutlusi?
Ei, aga ma mäletan, et jutlustasin paljudele inimestele Jumala Sõna.
Kas sulle meeldib preestri töö?
Jah meeldib, kuna see on minu kutsumus. Ma tõsiselt kogen,
et mu harrastus, töö ja lõbu - kõik on üks.
Minu meelest sa erinened tänapäeva tavapreestritest,
kes kalduvad kõrvale Piiblist ja on liberaliseerunud.
Sul on vaimu erksus, mis on esile tulnud ka varasemates vestlustes.
Kas see on põhjustanud igapäevaelus mingeid probleeme
Jumala Sõnast kinni hoidmisel?
Põhja-Soomes ma olen olnud ametis Rovaniemis ja Kemijärvel,
Raahes, Kalajoel. Neis paigus pole mul ette tulnud kokkupõrkeid.
Kui ma õppisin Helsingis, mu esimene professor,
ei nõustunud usuunnistusega. Mul oli palju häid õpetajaid,
aga see üks, kes ei nõustunud, temaga oli probleeme.
Isegi allaandmise probleeme.
Kui Wurmbrand omal ajal liikus Soomes ringi,
siis kirikute uksed sulgusid tema ees.
Jah. Wurmbrandi ajal ma olin märtrite aitamistööga seotud.
Seal tõsteti esile, et kristlaste tagakiusamine toimub
isegi meie idanaabri juures
See oli tuleohtlik teema, kuna tollal oli jõus YYA ehk
Soome ja NL vaheline sõpruse ja koostöö leping.
Siiski ma kogesin, et Jumal oli mind selle asja juurde juhtinud.
Wurmbrand liikus siin ja ma sain kirju, käisin teenistustel kaasas
ning hakkasin seda tööd toetama 70-ndate alguses.
Siis kui 70-ndate keskel Wurmbrandil keelati kirikutes esinemised,
siis olin mina noore mehena messihallis organiseerijana.
See oli raske koht ja aeg. Mõtlesin läbi, kas see on siis vale?
Teadsin, et need on usklikud, kellele antakse süüa, Piibleid,
neid aidatakse. Kas see on tõesti vale?
Kirik läks kõige sellega kaasa. Wurmbrandile keelati kirikutes
esinemised ja ta tembeldati CIA agendiks. Kuigi Norra piiskop oli
ta õnnistanud preestriks, luteri preestriks.
Tema elulugu ikkagi näitab, et ta tegi Jumala asju.
Tema oli tavatult julge. Kord jutlustas ta kinos ja sai teate,
et kantsli all on pomm, mis kohe plahvatab.
Ta lubas inimestel ära minna, ise aga ei lahkunud.
"Mina jään siia," ta ütles. Mina koos paljude teistega jäin temaga.
Wurmbrand oli julge!
Ta usaldas, et ei toimu midagi sellist, mida Jumal ei luba.
Ta rääkis kord, et ta näeb igal ööl unes Jumala juhtnööre.
Ja ta pani need kirja.
Mis on sinu preestri ametis olnud selline olukord,
kus Jumala hääle kuulmine on sind peatanud.
Mida sa tahaksid esile tõsta?
Ikkagi see jaanuarikuine küüni ees põlvitamine, kui Jeesus ilmus.
Ja Ta ütles: "Ma armastan sind."
Sel oli võrratu mõju minu südamele ja sisemusele.
Esimest korda elus kogesin tõelist armastust.
Ja see andis sulle sellise kogemuse, mis kannab tänaseni!
Kindlasti!
Jorma, saate lõpuni on veel paar minutit aega.
Kas räägiksid nüüd vaatajatele, mida Jumal on vaimu läbi sulle andnud?
Tahan seda öelda, et me kunagi ei mõista Jumala tõelisust ja armastust
meie suhtes. Jeesuses on see meile ilmutatud.
Ja kui sain seda kogeda, siis see võitis mind täielikult.
Sellepärast olen ma rõõmus ja sain nagu maitsta tulevasi asju.
See on ka igale ühele.
Ma ei proovinud isegi meeldida Jumalale.
Aga Jumal siiski otsis mind, leidis üles ja andis armu.
Sellest ma tahan rääkida. Jeesuses on meie pattude andekssaamine ja
igavene elu, Püha Vaimu osadus ja armuandide abistav toime,
mis tähendab meile tervist, heaolu, head meelt ja kõike seda,
mida me tõeliselt vajame. Jeesus Kristus armastab sind!
Ütlen sulle Jorma, et oleksid ometi kõik preestrid
sellise selge sõnaga, nagu sina!
Mina usun, et siis meie maal mitmed asjad oleksid paremini.
Aga palvetagem, et see saaks nii olema ja Jumal saaks mõjutada
meie tahtmist ja tegusid.
Tänan sind. Tean, et sul enam pikalt pole neid ametikohustusi,
aga preestri kohustustest ei saa pensionile jääda.
Oled Jumala asjadega lõpuni välja! Aitäh!
Olen Kristuse tunnistaja! Tänan!
Tõlge: Raul Jürimaa