ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse "Isanda lauas"!
Sel korral on saatekülaliseks Kaarlo Favorin Espoost. Tervist!
Me oleme teineteist tundnud umbes kümmekond aastat,
aga selle aja jooksul oleme kohtunud mitu korda.
Vaimus tunneme teineteist 10 aastat. Mida sa ise koged?
Me kohtusime kuskil konverentsil, kui veel TV7 polnud olemas.
Seda alles plaaniti. Kogesime naisega, et teie pere ja meie pere
oleme sarnased. See on aastate jooksul kogu aeg esile tulnud.
Me hindame seda väga. - Me oleme sama vaimu lapsed.
- Jah, meil on ühine Isa. - Aga nüüd: kes on Kaarlo Vapori?
Kus sa oled sündinud ja kuidas on su täisiga kujunenud?
Tegelikult olen sündinud 1929.a Riihimäel ja kui Talvesõda algas,
sain ma 10aastaseks 10 päeva varem. Ja kui tagasi vaadata mitmetele
asjadele, siis meil oli normaalne kodu, polnud seal häda midagi.
Mu kodu järgis tolleaegset vaimulikku olukorda. Mis on südamele jäänud,
oli 5. detsember 1939, kui Riihimäge pommitati esimest korda ja
ema viis meid koos õega maale vanaema juurde Kesk-Soome.
Seal ma tajusin, et miski on olemas, kuna mul oli palvetav vanaema.
Tema palvetas ja õpetas. Läks aeg edasi ja 1950.a. sain üliõpilaseks
Riihimäe Lütseumist ja käisin sõjaväes ja reservohvitseride koolis.
Kaubanduskõrgkooli ma lõpetasin 1954.a.
Vahepeal juhtus see, et ma olin mõnikord talvel tantsimas
ja seal oli üks sinise kleidiga naine.
Midagi krõksatas minu sees ja ma teadsin, et siit see algab,
temast tuleb minu naine. Ja temast sai minu naine 1956.a.
Päris palju aastaid olete saanud koos olla.
Jah, 57 aastat tuleb. See on noore inimese iga!
1954. a. peale kaubanduskõrgkooli ma läksin tööle rahandusametisse
ja aja jooksul läksin sealt allkontori juhatajaks Lahtisse.
Lahtis vahetus üks pank ja ma sain seal juhatajaks.
Üks asi, millest me rääkisime, oli selle ajal elustiil-mina,minu,mulle!
Töötasin sel ajal aina karjääri nimel. See oli aastal 1961.
Ei midagi muud, kui ainult karjäär. Siis 1960-tel läksin täiskasvanute
õppeasutusse Espoos ja seal ma olin aastani 1973.
Kui takkajärgi mõelda, siis märkasin 60ndatel ja 70ndatel,
et toimus mingi vabanemine, mis polnud mingil juhul Jumalast,
see oli mingi vale vabanemine. Ja mina läksin selle asjaga kaasa.
Olid 3 G Lapsed- GoldGlory Girls, aga juhtus selline omapärane asi,
et 1972. a. sai mu naine usklikuks. Ja samal õhtul kui ta usule tuli,
tulin omadelt retkedelt. Ta tunnistas, et ta tuli usule.
Ütlesin talle, et kui sa said usklikuks, siis ma lahutan abielu.
Ma olin nii hirmsas olukorras. Tundus, et olen puu ja koore vahel,
kus pole palju ruumi. Ma siis salaja käisin ja kinnitusin neisse
Jumala asjadesse. Naine luges palju, nagu me mõlemad,
jättes raamatuid öökapile, ma lugesin neid siis salaja.
Ja midagi hakkas minusse tulema.
Sest ma märkasin, et kuna ma olin ka varem olnud raskes olukorras.
1973. a. ma lebasin voodis ja polnud heas olukorras.
Ja seal magamistoas lebades ma siis palusin:"Jeesus, ma enam ei jaksa!"
Aga aastal 1976 Niilo Ülivainio koosolekul ma tulin usule.
Ma küsin veel vahele, et siis kui Jeesus polnud sinu elus veel Issand,
kuigi naine oli usus ja see asi kirgastus sinule nende raamatute ja
muude asjade kaudu, siis sa oskad kindlasti samastuda ja mõista
olukorda, kui mitmed ärimehed ei võta neid usu asju tõsiselt.
See on selline koht, kus kreeka filosoofia ja humanistlik mõistus
juhib meid, mehi väga tugevalt. Kuidas sina analüüsiksid seda arutlust?
Ütleksin seda, et mõnikord ma üritasin ühe jalaga Jeesuses käia,
teise jalaga aga maailmas. Aga nii see ei käi. See on tingimusteta.
See on emb-kumb. Seda ma taipasin 1976.a. sügisel. Ma otsustasin,
et lähen koosolekule. Ma läksin ja jäin ja seejärel kogu vana läks ära.
Kuidas saaks asja tuua nii esile, et inimesed, kui nad ei muutu,
uudishimust ütleksid: "Issand, kas Sina oled olemas?"
Selles see asi ongi. See on nii kohutavalt lihtne asi kui nüüd
tagantjärele mõelda. See on nii lihtne asi, et me peaksime liikuma
Püha Vaimu juhtimises. Ja olla alati valmis. Et kui selline olukord
tuleb meie ette, siis me kasutame seda oma heaks.
Smith Wigglesworth oli torumees ja kui ta läks söögipausile,
ta palvetas Issanda poole.
Ta läks tänavanurgale ja palvetas, et kellele Sa tahad,
et ma täna räägiksin.
Ja üldiselt see inimene tuli sinna.
Ja kui ta rääkis talle Jumala Sõna, midagi juhtus.
Me, usklikud, peaksime olema Jumala lähedal ja kuulama Tema häält.
Ja toimida Jumala juhiste järgi. Me oleme siin vaid toimiv vahekäsi.
Meile on antud suu, meile on antud käed. Meile on antud kõik valmis.
Me oleme Jeesuse suu ja käed. Aga kas me ka oleme need?
See tuleb korduvalt vastu, et kas ma teen seda, mida Jumal tahab?
Siin see on! Me oleme väga arad. Meil on ka selline kasvatus,
et me oleme vahel kidakeelsed. Me ei räägi siis, kui peaksime rääkima.
Vaid me räägime siis, kui peaksime olema vait.
Kas on ka nii, et siin on ka inimese kartus, et meie maine kannatab,
sellega läheb halvasti ja me vist kardame seda liiga asjatult?
Jah. Õpetussõnades on kirjas, et inimesekartus seab püüdepaela.
See on just see. Ma mäletan, kui ma tulin usule, siis ma tajusin midagi,
mis hakkas minus kasvama, hakkas minus arenema.
Ja esile tuli meeletu Jumala Sõna lugemise nälg.
Ja see puudub mitmeti meie sugupõlvest.
Just see ongi see lõks, et me rääkisime enne seda saadet
eri vanuses inimestest. Ja mis juhtnööre anti Piiblis Moosesele.
Vaatleme seda, et eri vanuses inimesed ei kuulu kokku.
Mida Piibel selle kohta ütleb?
Psalmides öeldakse, et sugupõlv kuulutab sugupõlvele Jumala tegusid.
Kuskil ei öelda, et noored kuulutavad sugupõlvele,
vaid et sugupõlv kuulutab sugupõlvele.
Ja noored ning vanad koos kuulutavad Issanda suuri tegusid.
Ja mõeldes veel, et Jumal rääkis Aabrahamile 1. Moosese raamatus
18. peatükis:"Õpeta lapsi,lapselapsi ja neid, kes tulevad sinu järel."
See oli käsk õpetada. Ja sellel oli ka tagajärg -
"Et ma võiks sind õnnistada".
Just nimelt! Kas Joosua osa pole see, et tema ajal Sõna anti üle,
ning hiljem enam ei antud seda edasi? Kas oli see Joosua?
See on Kohtumõistjate raamatus. Selle 2. peatükis öeldakse,
et peale Joosuat, kes oli näinud Jumala suuri tegusid,
nemad siis järgisid. See teine sugupõlv polnud näinud neid suuri
tegusid, neile polnud õpetatud Jumala suurtest tegudest.
Ja siis kadus ära üks sugupõlv.
Täpselt sama lugu oli 1970ndatel kui Jeesus-liikumine
tulid Soome ja sellele seisti vastu Kaotati üks sugupõlv.
Ei võetud vastu Jumala kuulutust.
Kas just 1970ndate algusest kuni tänaseni on valitsemas selline
allaandmine ja ei ole midagi üle kantud?
Just, Jumala asju pole edasi antud. Selles on asi.
Ja tulemused on näha!
Jah ongi! Ja need tulemid löövad kartma.
Ja nad panevad kartma selles, et kus suunas me liigume.
Aga siiski mõtle ühele asjale: Jumalal on plaan tagataskus.
Me käime Tema plaanide järgi. Ja see ongi see, et me peaksimegi
astuma tema plaanidesse, seda kuulama ja teoks tegema.
Ja sina astusid sinna 1976.a sügisel, kui usule tulid.
Su elu muutus.
Ja kui abikaasa oli usus olnud 4-5 aastat varem,
siis see oli tõeline revolutsioon teie igapäevaelus.
Oli jah. See nii palju peegeldus meie elus.
See polnud inimlikult mõeldav, et me jätkame kooselu.
Aga kui Jumal sekkub, siis Ta parandab kõik haavad.
Ja Ta ühendab. Ja see on just see, mida Pühakiri ütleb,
et peab olema ka kolmas lõng - Jeesus Kristus.
Kui Tema on koos meiega meie elus kaasas,
küll siis läheb täide see plaan, mida Ta meie jaoks on mõelnud.
Kui me vaid kuulame ja käime selle järgi.
Vahel öeldakse, et Jumal ei vaata meie võimetele,
vaid Ta vaatab meie kättesaadavusele.
Meil see Jumala Sõna lugemine ja arusaamine, me rääkisime sellest,
et kõik ei saa aru kolmainsusest. Kuidas sina piibliõpetajana seda
seletaksid, et ka vaatajad saaksid seda kuulda?
On imelik, et meile ei õpetata Jumala kolmainsusest.
Ja kui palju Vanas Testamendis räägitakse ka inimese kolmainsusest.
Sellest räägitakse mitmes Piibli kirjakohas, näiteks Psalmides.
Ma just paar päeva tagasi lugesin seda,
ma sain oma vaimu sisse teadmise, et Jumal on planeerija,
Jeesus on täideviija ja Püha Vaim on kõige selle kuulutaja
meile, samuti ka meie Õpetaja. Jumal on kolmainsus.
See on nii valus asi, et seda ainult ristiusu juures mõistetakse.
Mujal eriti mitte. Kui mõelda seda, et mis on omane usundile ja
mis ristiusule, siis ma tahaksin tsiteerida Kalevi Lehtineni,
kus ta kuskil õpingutel lausus:
"Religioon ütleb, et tee, siis sa elad, aga usk ütleb, et ela,
siis sa saad ka teha."
See usk on sinu elus saanud suurele tasemele, olete koos abikaasaga
muu töö kõrval asutanud Usu Sõna Kirjastuse. Trükite raamatuid.
Mil viisil see asi sündis teie elus ühe viljana?
Tegelikult asutasime 1973. a suvel raamatupidamisfirma.
Abikaasa sai asja oma südamele
ja ka mina siirdusin Säästöpankkist väljapoole.
See oli aastal 1976. Selle firma asutamine oli imeline asi.
Mu naine jäi sinna tööle. 1974.a. tuli uus raamatupidamise seadus.
Olin just koolitanud teisi uue seaduse alal.
Ja sellel alusel hakkasid tulema viljad meie firmale.
Sinna siirdusin ka mina 1976.a. Me olime naisega koos palvetanud,
lugenud Sõna ja kuskil 1979. aastal tuli selline olukord, et ütlesime:
"Issand, see olukord tundub olevat nii kuiv! Me ju palvetasime,
et, Jumal, kui sul on midagi lisada, siis palun lisa."
Ja Tal oli varuks plaan saata mees Atlandi tagant meile kuulutama.
Ja Ta saatiski. Ja 1980.a. augustis meie elu muutus,
kuna me saime täis Püha Vaimu. Ja peale seda me hakkasime
Jumala Sõna uuel moel vastu võtma.
Ja alates 1976. a on meil kodune piibliring.
Seal ainult istuti ja anti teisipäeva õhtu Issandale.
Lugesime, palvetasime. See oli kummaline,
kui uksekell hakkas helisema ja inimesi hakkas tulema.
Me seda üritust ei reklaaminud.
Inimesi aga aina tuli.
Neid hakati õpetama, nende eest palvetama ja kuulutati Jumala Sõna.
Ja siis kuskil 1981. lõpupoole asutati MTÜ Usu Sõna.
1982. aprillis loodi Usu Sõna kirjastus,
kus siis kirjastati usulis-vaimulikke raamatuid.
See oli kummaline. Just vestlesime sellest,
mida me kogeme koos abikaasaga.
Et Ojareste ja Favorinide vahel on mingi vaimulik kontakt selles osas,
et te olete abielupaar, kes olete tegemas ja teete ka edaspidi
seda tööd ja meie oleme abielupaar, kes ka teeme seda tööd,
mida Issand on meid kutsunud tegema. See on töö, mis on meid ühendanud.
Ja kui kohtusime esimest korda üle 10 aasta tagasi.
Ja on märkimist väärt see, kui Jumal kutsub meid mingiks ülesandeks,
siis Ta ei vaata, milline on sinu koolitus või haridus.
Kui me olime kirjastajad, polnud meil neist asjadest halli aimugi.
Me vaid tegime seda, mida Jumal käskis meil teha.
Ma mäletan mitut korda, kui ma lugesin mingit raamatut,
siis Püha Vaim ütles, et see raamat tuleb kirjastada.
Sellele taodeldi siis kirjastusõigused, kirjastati ja oligi kogu moos.
Enne seda meilt ei küsitud, et kas meil on ka raha selleks.
Alati, kui arve tuli, see ka maksti alati ära. Raha leidus.
Inimesed annetasid meie töö jaoks mitu korda raha.
Selleks, et meie kirjandus leviks.
Siis kui esimesed piiblikoolid hakkasid tekkima näiteks Turusse,
meil oli isegi 18 raamatut valmis tõlgitud piiblikoolide jaoks.
Nendes räägiti usu alustest, Püha Vaimu alustest,
kuidas toimub vaimulik kasvatus.
Siis sellised põhiasjad, mis tänapäeval igaühel peaksid
olema nii südamel, et ta pääseks edasi tegema seda,
milleks Jumal on teda kutsunud.
Kui te läksite sinna, siis te läksite usus,
see on nagu vee peal käimine.
Teil polnud rahagi hankimaks kirjastusõigusi. Küsiksin siis,
sest ma tean, et sa oled neid asju õpetanud,
ja ise tihti viitad sellele, kuidas Jumal sulle ja su naisele räägib.
Kas sa võiksid natuke illustreerida seda,
Jumal ju räägib mitmel eri moel.
Räägi nüüd, mida sa ise oled kogenud.
Üks asi, mis meelde tuleb, on nagu sina ütlesid, et meilt mitte kunagi
ei küsitud, et kas meil on raha selle asja tegemiseks.
Kui Jumal rääkis, siis me tegime selle teoks.
1981. ma omandasin ka teadusliku kraadi raamatupidamises.
Ja siis vist 1993. või 1994.a, kui ma lähenesin pensionieale
ehk 65. eluaastale, siis ma enne seda tõdesin üht asja.
Olin 1993.a. tõelises palves ja ütlesin: "Issand, sa näed,
et olen jäämas pensionile sellest raamatupidamise tööst.
Ka mul on palju kliente.
Mis nendest saab, tee midagi!"
Järgmisel päeval meie keskmine poeg helistab.
Tema on kaubanduse ala magister. Ta ütles, et ta on valmis minema
minema minu firmasse tööle.
Jumal vastab palvetele, sina pead lihstalt palvetama
tõsiselt ja täies usukindluses.
See äratas tähelepanu, et sina tegid selge ettepaneku,
olid õigel positsioonil.
Ja kui see on Jumala Sõnaga kooskõlas,
siis siin pole midagi sellist, mida Jumal ei peaks tõeks tegema.
Kui meie kesmine poeg tuli meie teenistusse, siis olime ühel
usu konverentsil Turus 1993. suvel. Seal kõneles üks naine, kes ütles,
et Jumal käski temal minna Austraaliasse piiblikooli.
Sel hetkel vaatasime naisega teineteisele otsa ja teadsime,
et on ka meie kord minna piiblikooli.
Seal me siis otsustasime, et läheme piiblikooli 1993. a. sügisel.
Minu püsikliendid ju olid üle minemas mu pojale.
Ja need kliendid, kes mulle jäid, ma hoolitsesin nende eest nädalalõpul.
Me elasime siis Turus terve talve.
Reedeti peale kooli sõitsime alati Espoosse.
Ja pühapäeva õhtul sõitsime jälle tagasi.
Jumal avas teile uue ukse, seejärel kui te olite seal, siis sina oled
õpetanud palju noori ja eri vanuses inimesi nendes Piibli asjades.
See on kummaline asi, kui Issand hakkas juhtima nii,
et kuskil 1996. või 1997. aastal, lugesin kokku,
et ma õpetasin kokku viies piiblikoolis!
Vaatasin oma raamaturiiulit ja seal on selline paarkümmend mappi
Piibli eri raamatutest, mida Püha Vaim on juhtinud mind õpetama.
Ja vahel tundub nii, et mis siis on mu ülesanne olnud?
Ja just naisega rääkisime sellest.
See on olnud see seemne külvamine. Nagu Paulus kunagi ütles:
"Mina külvasin, Apollos kastis ja Jumal lasi kasvada."
Ja kui me külvame, siis me peaksime teadma ja uskuma,
et keegi kastab seda külvi.
Meil oleks veel palju rääkimist,kell on armutu ja see läheneb lõpu poole.
Ehk räägiksid nüüd vaatajatele,
mis Issand sulle südamele on andnud.
Tänu Püha Vaim, et oled siin! Sinu kirkus on siin. Südamel on see,
et see, mida Jumal on kutsunud teid tegema, see asi läheb edasi!
See läheb edasi. See läheb, nagu Tema tahab.
Ja ma kogen seda, et me naisega õnnistame teid.
Sest vaid Jumala õnnistusega võib õnnistada teist inimest.
Ja see, mida ma vaimus kogen, on ka see,
et oleme Jeesuse teisele tulekule väga lähedal.
Me peaksime aina rohkem otsima seda,
et lõpuaegade ärkamine tuleks siia.
Ja mitmed imestavad, et mis on siis need ärkamise tööriistad.
Neid on kolm.
Esimene on palve, teine on palve ja kolmas on tingimata palve.
Kui me tajume, et Jumal tahab, et palvetaksime, siis keegi on öelnud,
et palve on kõige algus. Kui Kogudus on täis Püha Vaimu,
siis Kogudus peaks palvetama veel ja veel.
Kui palvetada, siis Jumal saadab inimesed ja Tema Vaim toimib.
Ja ma tajun tegelikult, et praegusel hetkel, kui räägitakse sellest,
et Jumalal on nii ergutav võidmine lõpuaegade jaoks,
et kõik toimub kiiremini, kui me oskame ette kujutada.
Siis me peaksime olema Issandale nii lähedal, et me teaks, et nüüd.
See on nüüd see hetk! Jumal on nüüd selle hetke Jumal!
Ta ei ole homse, vaid Ta on praeguse hetke Jumal.
Ja sellel hetkel tuleb öelda, rohkem ja rohkem palvetagem
selle eest, et Soome Koguduses tajutaks seda,
millises ajas me elame.
Ja et Jumala tulek on ligidal.
Ei miski muu pole määrav, kui Jumala tulek.
Aitäh, Kaarlo selle eest ja selle lõpu eest,
kus Püha Vaim tugevasti seda paika puudutas
ja et sa tõid selle tähtsa asja esile nagu palve, palve ja palve!
Et igas vanuses inimesed sinna läheksime ja
oleksime Issanda lähedal, kelle tee on tasane ja otsene.
Aitäh sulle, kuigi minu ja sinu vanused on veel sellised,
et Mooseseni on veel pikk tee.
Me alles alustame! Ma olen juba 3 aastat käinud,
sul on vaja järgi jõuda!
Tõlge: Raul Jürimaa