ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse "Isanda lauas"!
Tänapäeval on väga levinud haiguseks depressioon.
Tänane saatekülaline on oma elus olnud väga sügaval masenduses ning
sellest me tänases saates ka räägime.
Tere tulemast, Jukka Niemi. - Aitäh.
Sündisid Pohjamaal põllumehe perekonda.
Teie peres oli 7 last? - Jah, olin keskmine.
7-lapselises peres ongi võimalik olla keskmine laps,
kuna 7 on ju paaritu arv.
Sul oli õdesid-vendi ning sa said kasvada sotsiaalses keskkonnas.
Jah, tegevust jätkus ja alati oli midagi teoksil, kuna meid oli palju.
Kui mõelda, et lapsepõlvel on suur mõju inimese hilisemale elule,
siis sinus avaldus üks masendus. See kasvas.
Mõtlen, et su lapsepõlv ei mänginud hiljem tekkinud masenduses rolli?
Ei, seda mitte.
Kuid ma olin seal suures peres küll veidi üksildane tüüp,
kes tundis ennast erinevana ning kampa mitte kuuluvana.
See on huvitav, sest ilmselt just see tunne valitses üle su elu
ka järgmistel aastatel.
See viis selleni, et mu elu oli soorituskeskne, ebakindel
ning täis tugevat stressi.
Mõtlesin: kes ma siis lõpuks olen?
Sa ilmselt püüdsid tegude abil tõestada endale, et oled keegi.
Just.
Sa läksid peale kooli ka kaubanduskõrgkooli.
Läksin jah. Meid koolitati kõik oma ameti peale, mind kaubanduskoolis.
Miks just sinna?
Tavakoolis olles tellisin ühest poest endale aeg-ajalt üht-teist
ning käisin sellel rattaga järel.
Kuna mind see poest tellimine huvitas, valisin kaubanduskooli.
Kui alustasid oma tööelu, siis kuhu läksid tööle?
Esimesed paar aastat töötasin kohalikus Osuuskauppas.
Kas see aeg möödus hästi?
Jah, täitsa hästi. Sain hakkama ja kõik toimis.
Mu vend elas Rootsis ning ma unistasin sellest, et sinna kolida,
kuna seal olid paremad võimalused.
Kas läksid koos vennaga?
Ei, vaid läksin üksinda 1976. aasta aprillis.
Kas sul oli seal ka sõpru-tuttavaid?
Ei olnud teisi peale mu venna pere, kes elas üsna lähedal.
Läksin ühte tekstiilitehasesse tööle, seal olid kõik rootslased.
Olid rootsi keele oskuseta ainuke soomlane välismaalaste hulgas.
Ilmselt su juba tekkinud üksinduse tunne süvenes veelgi.
Jah.
Kuidas su elu jätkus?
Tekstiilitehase automaatika hooldamine tuli mul hästi välja,
sain hakkama.
Meie piirkonnas oli veel teisigi minuealisi soomlasi,
kuid paljud noored mehed olid alkoholilembesed.
Ma ei tahtnud selles seltskonnas liikuda.
Tahtisn sõpru, kuid tundsin end taas üksildasena.
Su masendus vaid kasvas.
Jah. Mul tekkisid oma pingetest juba psüühilised kõrvalnähud.
Ning seejärel ja selle kõige tulemusena sa läksid tagasi Soome.
Käisin psühholoogi juures ning sain antidepressante.
1978. aastal, kui ravimeid sõin, võtsin üleannuse.
Magasin peale seda vähemalt 15 tundi järjest.
Seejärel ärkasin üles ja läksin tööle, kuid töökaaslased märkasid,
et midagi on valesti, kuna olin valge nagu lumi.
Nad saatsid mind kohe arsti juurde, kes määras mulle 2 kuud puhkust
ja soovitas mul minna Soome puhkama.
Ta ütles, et ehk saaksin seal veidi leevendust oma stressile.
Peale kahte kuud puhkust otsustasin, et ma ei lähe enam kunagi Rootsi,
tulgu, mis tuleb.
Ka Soomes käisin psühholoogi juures ning mulle kirjutati haigusleht.
Veidi aja pärast määrati mind ka pensionile, olin 26-aastane mees.
Päris kõrge kukkumine. Tundus vist, et oled terve ülejäänud elu
masenduses ja pensionil.
Kui võtsid ravimite üleannuse, siis kas sul oli kavatsus end tappa?
Mitte tingimata seda, kuid mul oli karjuv vajadus selle järele,
et keegi mind kuulaks ning hooliks ja minu olukorda sekkuks.
Et ma näeks, kuidas edasi elada.
Olid väga üksildane ning kogesid, et keegi ei kuulanud sind.
Keegi ei aidanud. See viis sind omadega ummikusse.
Jah, viis.
Kui kaua sa selles ummikus olid ning mis sind sealt välja aitas?
Olin veidi alla aasta kodus ning siis läksin ehitusmüüja kursusele.
Seeläbi sain tööellu tagasi tulla.
Töötasin 10 aastat ning sain hästi hakkama.
Sain müügijuhiks ning reisisin mööda Soomet ringi.
Mida sa müüsid? - Sisustust rauapoodidele.
Olid 10 aastat seal kokku? - Jah.
Kuidas suutsid pärast sellist masendust minna äkitselt tööle?
Taastusin kiiresti seetõttu, kuna ma polnud sügavalt masendunud.
Kuid siis mind tabas taas tugev sooritamise vajadus.
Pidin tõestama, et suudan.
Pikad tööpäevad.
Kas siis, kui läksin tagasi tööle? - Siis, kui olid müügijuht.
Jah, töötasin ikka 24h ööpäevas. Elasin hotellides neli ööd nädalas.
Püüdsid raha koguda ning kortereid osta jne.
Jah, materiaalse hüvega püüdsin näidata, et olen olemas
ega pole teistest kehvem.
Kas siiski läks nii, et piim läks nö hapuks, sa ei jaksanud enam?
Jah. Lõpuks mõjutas see mu tervist, kui ei saanud korralikult puhata.
Mul oli väga palju sisemisi pingeid.
Mõtlen, et siiski kogu elu jooksul on minus olnud üks ususeeme.
See oli mu emalt tulnud, kes oli nn argipäeva usklik.
Ta ei mõistnud kellegi üle kohut ega sundinud kedagi millekski,
vaid lihtsalt teenis meid. Ta tundis oma lapsi ja armastas meid.
See usu kaudu tulev armastus peegeldus ka sinus.
Usun, et see oli nii.
Peal 10 tööaastat Jyväskyläs põlesid täielikult läbi?
Jah.
Kuidas läks asi nii kaugele, et sa ei suutnudki enam tööd teha?
Ei suutnud magada, toit ei läinud sisse, kõht protesteeris kõigele.
Vahepeal oli kõht kinni, vahepeal kõht lahti. Miski ei toiminud enam.
Pöördusid vast arstide poole?
Olin tööperioodi jooksul olnud ka psühhoneuroloogia osakonna
patsient ning sain ravimeid, mis aitasid mul mõistuse juures püsida
ja töötada, et elu ei laguneks koost.
Mi viisil ravivad tänapäeva arstid ja psühhiaatrid selliseid haigeid?
Ravimite abil. Sel ajal teraapiat polnud.
Palusin 1990-ndate alguses teraapia võimalust, et enda asjadest rääkida
ja seeläbi oma elus tekkinud sõlmi lahti harutada.
Seda võimalust mulle ei pakutud, see oli riigi jaoks liiga kallis.
Tänapäeval on teraapia võimalust rohkem,
kuid mitte kõigile abivajajatele.
Minu vaatenurgast vaadatuna, kuna tegelen samasuguses olukorras
olevate inimestega, kelledel on sarnased probleemid,
neid inimesi ravitakse vaid rohtudega.
Kuid probleemide tegelike põhjustega ei tegeleta!
Sageli on probleemid ja haavad tekkinud sotsiaalsest keskkonnast,
ühiskonna nõudmistest, koolinormidest.
Need nõudmised algavad juba koolist.
Sageli jääb inimene ise ja tema vajadused tähelepanuta.
Peale 10 tööaastat tulid Katko linna, sulle määrati uuesti pension?
Jah. Olin 17 aasta jooksul 7 korda psühhoneuroloogia haiglas.
Nõudsin endale kogu aeg uusi ravimeid.
Mõtlesin: need rohud ei toimi, tahan midagi uut.
Esimese haiguse tagajärjel veel omasin mingit enesekontrolli.
Mõistsin, et kõik, mis mulle haiglas määrati, ei pruukinud mulle sobida.
Ütleksin, et see on mind päästnud, et mu enesekontroll töötab.
Et sa ei võta lihtsalt kõike abi pimedalt vastu.
Sageli tekib patsientidel olukord, kus nad ei julge end üldse usaldada,
vaid söövad pimesi kõike, mis neile välja kirjutatakse.
17 aastat hiljem pöördusid tagasi koju.
Jah, tulin juba 1990-ndatel kui haigestusin.
Põdesin kõik need 17 aastat ema kõrval.
Su ema elu lõpupoole toimusid ka sinu elus muutused.
Hakkas juhtuma jah.
Rõhutan, et 1990-ndate keskel leidsin psühhoneuroloogia haigla
keskuse ja tugikeskuse, kust sain palju abi.
Nägin seal tugigrupis teisi samasuguste probleemidega inimesi.
Mõistsin, et ma pole ainuke, kes selliseid asju läbi elab.
See oli kindlasti mitmes mõttes julgustav.
Eriti siis, kui on enesehinnang probleemide keskel madal
ning siis inimene näeb, et ka teistel on samad hädad.
See pole alati inimese viga, et ta väsib ja on kurnatud,
see on ka keskkonna ja ühiskonna nõudmiste tulemusena.
Jah, kõikide asjade ühise surve tulemus.
Inimene ei oska nendest raamidest vabaks murda,
millesse ta on kasvatatud.
See tugigrupp ning vanaks jäänud ema eest hoolitsemine aitas kaasa
su enesekindluse tõusule.
Jah! Olen samuti vajalik kellelegi, suudan midagi ja saan midagi teha.
Pidin ema asju ajama, viima teda haiglasse ja tervisekeskusesse.
Selle käigus unustasin oma pinged ning tundus, et olen jälle elus.
Kui mäletan õigesti, siis üsna varsti pärast seda sai
Jeesus sinu elus reaalseks.
Sain pääste kaudu enda sisse rahu.
See juhtus tõeliselt 2007. aastal, kui olin Alfa kursusel,
kus käsitletakse Jeesuse ja risti ning Püha Vaimu tähendust.
Siis mõistsin, et elu võidab kõik muu.
Ning et sul on Jumalas turvapaik. - Jah.
Mis on nüüd sinu elus viimase 6 aasta jooksul toimunud?
Sain aru, et sa ei kasuta enam ühtegi ravimit.
Peale ravikuuri püüdsin leida oma elule eesmärki ning osalesin
ühel tugiisikute koolitamise kursusel.
Seal koolitati inimesi teisi aitama.
Sain kohe peale kursuse läbimist endale kliente ja need inimesed
said minult üle ootuste palju abi.
See tervendas mu enesehinnangut.
Seda tööd teen ka täna nii palju, kui jõuan.
Kui nüüd sind kuulan, siis näen, et kui kogesid elus õnnestumisi,
siis said enda sealt ühe eesmärgi.
Kasvõi ema eest hoolitsemisel ning teiste aitamisel, milles aitasid
teistel üle saada probleemidest, milles ise olid olnud.
See tervendas su hingehaavu ja julgustas sind su teel.
Olen viimastel aastatel kogenud, et Jumal on mind just selleks
tööks kutsunud.
Suudan teisi inimesi vastu võtta, kellel on mured ja kes saavad ravi.
Nende elus puudub mõte. Kui võtta seda inimest inimesena,
jättes kõrvale tema olukorrad ja välised mõjutajad,
siis ärkab see inimene ellu!
Raskustes inimese jaoks on oluline, et teda kuulav inimene on siiras
ning et ta on samasugused olukorrad tõeliselt läbinud.
Omavaheline usaldus peab tekkima, et inimene julgeks oma asjadest
rääkida, ka oma valust.
Pean usaldama Jumala juhtimist, Püha Vaimu juhtimist.
Vastasel juhul põlen ise läbi ja tekib üleväsimus.
Rääkisid, et olid suvel Jyväskyläs hot dogi putkas tööl ning kohtusid
öösel inimestega. Seal tekkis üks huvitav juhtum. Räägi sellest.
Tavaliselt kõnnime elu hammasrataste vahele jäänud inimestest mööda.
Kui läksin öösel Jyväskylässe, olin turul hommikul kell 5.
Seal ühe laua peal magas kolm noort, kaks neist olid juba magama jäänud.
Läksin poodi midagi ostma, kui üks neist hüüdis:"Tule meie seltsi!"
Mõtlesin, et kas ikka tasub ja mida need noored suudavad mõista.
Läksin siiski.
See noormees vaatas mulle otsa ja küsis:
"Kas tegeled vaimsete asjadega?"
Vastasin:"Jah, see on oluline osa elust. Olen seeläbi tervenenud
raskest 17 aastat kestnud haigusest. See on tähtis asi."
See mees hakkas nutma ja rääkis, et ta on üliõpilane ning tema tüdruk,
kellega nad olid kaua koos olnud, jättis ta maha.
Selle tulemusena jättis noormees kooli pooleli ja hakkas jooma.
Tänaseks on tal ka hullu paberid.
Ta näitas mulle oma ravimipurki ja ütles, et näed, seda ma võtan.
Ma vaatasin talle otsa ja ütlesin, et sa pole mingi hull, vaid sul on
elu mõte ja eesmärk ära kadunud. Sa ei saa sellest traumast üle,
sa pead leidma uue alguse. Sa saad hakkama ega pole mingi hull.
Noormehe silmad läksid suureks ja läksid helgemaks.
Seejärel ta ütles:"Küll on hea, et keegi mõistab mind."
Mind puudutas see väga sügavalt.
Mõtlesin, et ega neid noori ei saa ju siia tänavale jätta.
Tellisin takso ja soovisin neile kõike paremat,
jättes nad Jumala hoolde.
Seeme sai külvatud.
Issand hoolitseb omal ajal nende kõigi eest, nii nagu meie eest.
Meie ei saa seda aega määrata, vaid see on Jumala otsustada.
Meie peame vaid lootma Jumala peale.
Oled selles nn koolis käinud, kus on päris karmid õppetunnid.
Kuid nüüd saad aidata inmesi, kes on samasuguses olukorras, nagu sa olid.
Minu raske minevik on selles töös osutunud rikkuseks.
Suudan ükskõik kui valusaid asju kuulda ilma kohut mõistmata.
Kuna ma ei tea kõiki asjaolusid: inimsuhteid, tausta, haiguste juuri,
siis mul pole õigust kohut mõista.
Jukka, meil on nüüd paar minutit saate lõpuni.
Paljud televaatajad on kogenud oma elus samu asju, nagu sina.
Räägi nüüd midagi, mis on sinu südamel.
Kallid vennad ja õed!
Kuulake oma südametunnistuse häält!
Jumal lubab oma Sõnas:"Oma rahu annan teile nüüd."
Lootke ja uskuge sellesse, et Jumal täidab oma tõotused ning toob rahu.
See rahu annab jõudu edasi minna õige suhtumisega.
Inimeste suhtumised on ekslikud.
Suhtumised iseendasse ja Jumalasse peab justkui välja teenima.
Kuid tegelikkuses oleme vabad indiviidid, kes peavad igaüks
ise elama ja iseendaks saama.
Issand õnnistagu meid ja hoidku meid nüüd ja alati ja igavesti,
aamen!
Aitäh, Jukka, et sa tulid ja jagasid oma elu.
Usun, et maailm sageli mõistab inimese hukka ja peab teda nulliks,
kui inimesel on avastatud depressioon. Lootus kaob,
kuid tegelikkuses on alati lootust.
Nii kaua kui elu on, on lootust!
Aitäh saatesse tulemast ning õnnistust su töösse!
Aitäh, et sain tulla saatesse ja õnnistust teie teletöösse!
Tõlge: Lemme-Getter Bogatkin