ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse "Isanda lauas"!
Tänaseks külaliseks on vaatajate jaoks üsna tuttav inimene
saadetest "Märtrite hääl" ja "One Way", kus ta on pastoriks.
Tere tulemast, Aki Miettinen -Aitäh.
Tavaliselt alustame inimese taustast ning lapsepõlvest.
Räägi sellest.
Olen sündinud Piialas.
Milline oli teie pere?
Mul on 10 aastat vanem vend, kes suri 1992. aastal
ning õde, kes on 8 aastat vanem ja elab Tuusulas.
Kas sul olid ka usu juured lapsepõlves või kuidas?
Meie kodu polnud usklik kodu.
Mu isa oli sõjainvaliid, kes reedeti ikka jõi alkoholi.
Ta suri, kui olin 10-aastane.
Selle võrra oli elu raskem, kuna ema oli väga palju haiglas.
Noorpõlv möödus tänaval.
Lapsepõlves polnud selles mõttes kristlikku tausta.
Ka leeris käisin kaks korda, kuna esimesel korral
ei käinud ma piisavalt palju kirikus.
Kas kogesid siiski, et Jumal kutsus sind juba noorpõlves?
Tagantjärele vaadates küll, näiteks isa surma kaudu.
Või siis selle kaudu, kui meie leerirühmas tuli üks tüdruk usule.
Siis me poisidki teadsime, et selline otsus seisab meil kunagi ees.
Kuid grupisurve oli meie jaoks liiga suur, et tulla usule.
See oleks ju tähendanud teistsugust elu.
Läksid peale ülikooli politseikooli ning sealt piirivalvesse.
Kuidas see sündis?
Ülikooli ajal sain ka sõjaväekutse ning mõtlesin, mida tulevikus teha.
1971. aastal sain sõjaväest välja, sama aasta maikuus olid
kordusõppused, kus tutvustati ka kadettide kooli.
Armee vajas ohvitsere ning ma tegin katsed kooli ja sain 59. lennule.
Teenisin Hämee-Jäägeri pataljonis, piirivalves ma polnud.
Aitasin ka 2. kursusel sõdureid koolitada, kuid tundsin,
et tahan midagi muud teha.
Kui siis piirivalves avanes koht, haarasin sellest võimalusest.
2. kursuse lõpus läksin piirivalvesse ning olin seal alates 1975. aasta
lõpetamisest alates meditsiinilise piirivalvekompanii juhatajaks.
Mõistsin, et olid mingil määral ka üsna lõbus elumees,
siis aga sattusid põhimõtteliselt metsa elama.
Kas see muutis su elu?
Ikka, jah.
Ohvitseri ellu tol ajal kuulus ju tantsimine ja peod ning alkohol.
Kõik selline.
See elu algas mul juba keskkoolis, olin kirglik tantsija.
Nii et see muutus oli suur.
Kui olin siis piirivalves, kust oli 74 km linnani,
oli see noore mehe jaoks sunniviisiline rahunemine.
Loodus hakkas minu vastu rääkima.
Kuigi soomlastel on ütlemine, et mets on mu kirik, võin ka siin
Jumalat teenida. Päris nii pole, kuid loodus kõneleb küll.
See on imeline amet, kui sai metsas teha seda, mida turistid vajasid.
Seal juhtus su elus üsna suur muutus.
Jah, aastal 1976. aasta jaanipäeval teatasin oma soovist olla Hossas.
See oli minu alluvuses olev teine punkt.
Seal kuulutati ühel peol minule evangeeliumi.
Lugesin Rooma kirja ja Johannese kirja.
Minuga toimus suur ime, mida saab kommenteerida vaid öeldes,
et Jumala Sõna töötab ja on vägev.
Piiblit lugedes tekkis minus patutundmine:
teadsin, et olen teinud pattu Jumala ja inimeste vastu.
Mul oli kaks küsimust: mu vanemad olid surnud, kuid tahtsin neilt
andeks paluda. Surnutelt ei saa ju andeks paluda.
Kuna teadsin, et olen patune, siis kartsin surma.
Teadsin, et Piibli alusel väärin hukatust. Olin väga pinges.
Minu ahastus kestis septembrini.
Sügisel kohtusin Jaakko Sahimaa nimelise kirjanikuga ühes palvemajas.
Läksin peastaabi kaudu ning ütlesin, et tulen õhtul tagasi.
Kui sisenesin palvemajja, nägin seal jutlustaja Heikki Kumpulainenit,
kes pakkus välja, et võime tema korteris Sahimaad oodata.
Istusime seal tema elutoas diivanil ja küsisin temalt:
"Kas selline mees nagu mina, saab tulla usule?"
Ta vastas:"Võib küll."
Heikki luges mulle Johannese 3:16 ja Rooma 8:1 jne.
Mõtlesin, et neid kirjakohti ma tean, kas midagi muud polegi.
Siis tahtis Heiki mu eest palvetada, olin nõus, kuna patt vaevas mind.
Kui Heikki siis palvetas, siis tuli Jumala vaim minu peale.
Püha Vaim tuli mu peale.
Küsisin Heikki käest, kas saan oma patud andeks, nimekiri oli pikk.
Kõigepealt vaevasid mind ema-isa vastu tehtud patud.
Küsisin, kas need patud saab ka andeks.
Kogesin füüsilist vabanemist, kui ta kuulutas mulle patud andeks.
"Aki, need patud on Jeesus veres ja nimes andestatud."
Tundsin, nagu oleksin elektrivõrgus, kui ta pani käe mu peale.
Uued küsimused: "Kas ma selle saan andeks?"
Heikki:"Jeesuse nimes ja veres saad."
Jumal õpetas mind nutma.
Siis saabus ka pastor Sahimaa.
Koosolekust ei mäleta ma midagi.
Kui läksin siis autosse sel ööl, tuli mu auto ümber tume pilv.
Kuulsin enda sees häält ütlevat: "Aki, oled hull mees, tunnistasid
kõik patud võõrale inimesele üles, homme teab neid asju kogu vald!"
Nende mõtetega läksin piirivalvessevtagasi.
Mu õde oli seal ööbimas, laupäeval nad jätkasid reisi.
Õde jättis mulle kirja:"Aki, olen mures su sisemise tasakaalu pärast."
Kui ta oli paar aastat mu elu jälginud, kirjutas ta uue kirja:
"Aki, sa oled tasakaalukam, kui kunagi varem!"
Väike detail ka.
Kui esmaspäeval siis piirivalves jälle tööpäeva alustasin,
märkasin, et alluvatest piirivalvurid käitusid kuidagi kummaliselt.
Mõtlesin: nad ei saa ju mu minevikku teada!
Kuid õhtul märkasin, et Jumal oli vahetanud mu kõnemaneeri.
Iga 3. ja 5. sõna polnudki enam vandesõna.
Seda sõdurid märkasid.
See on minu jaoks suur ime, mis ütleb, et usuletulek muudab inimest.
Jumal ei päästa tühja koha pealt.
Tantsimine ja muu selline jäi ära.
Tekkisid uued küsimused, tohutu nälg Jumala Sõna järgi.
Mida mõtlesid, kui märkasid, et oled eelmise nädalaga võrreldes muutunud?
Olin õnnelik selle üle, et mu südametunnistus juhtis mind.
Esimene asi, mis mõttes mõlkus, kui tegin oma jooksuringi, oli:
kas võin olla professionaalne sõdur ja kristlane samaaegselt?
See suurendas mu huvi asju uurida.
Relva küsimuse pärast kohe ametit maha ei pannud.
Jätkasid ohvitseri elu ning järgmine muutus toimus paari aasta pärast,
kui sind kutsuti vaimulikule tööle.
Jah, see oli 1984. aastal.
Olin Kuhmos, siis Kostamos ehitamas, peale kapteni kursusi suunati
mind Kajaanisse.
Siis tegi Jumal nii, et 1984. aastal kutsusid kolm kogudust mind tööle.
Sellest algas 6 kuu võitlus, et kas julgen visata sõjaväevormi kotti
ning koti minema ja minna kogudusi teenima.
Jumal andis julguse otsustada, 1. aprillil läksin Heinola kogudusse.
Kindlasti toimus ka vaimne võitlus sinu pärast, nagu seal autoski.
Vaenlane ja oma liha ütlesid: "Koguduse palgaga sa ära ei ela!"
Kuid mul pole kunagi raha otsa saanud, kui ka palk on langenud.
Jumala õnnistus teeb ka materiaalselt rikkaks.
Kainulast leidsid ka omale naise.
Kuna olen Lõunas-Soomest pärit, siis kui võtad Kainulast naise,
võtad Kainula risti, on selline ütlemine.
Leisin kaks ritsi Kainulast:Jeesuse risti ja Kainula risti e oma naise.
Kuid see toimus peale su usuletulekut.
Jah, ta on pärit usklikust perest.
Kindlasti tugevdas tema taust sind ja vastupidi.
Jah, tema on minu usuelu alguses olnud väga oluline tasakaalustaja.
Tema töö on kogudusest väljaspool.
Misjonitöö etapis olime koos tööl.
Olid jutlustajana koguduses, kuid siis tegelesid ka misjonitööga.
Jah, mu rada viis mind 1986.a. nelipühi kogudusse,
sealt kristliku rattamatkaga Soome Kristusele Helsingisse,
siis olin Hea Sõnumi Raadio tegevdirektor ning
2000. aastal läksime perega Ugandasse misjonitööle.
Mul on olnud privileeg töötada koos oluliste misjonäridega 6,5 aastat.
Tulime sealt Soome, et mu poeg saaks minna siin keskkooli.
Tegin oma teoloogia kraadi Vancouveri ülikoolis.
Siis olime Tikkuri nelipühi koguduses.
Siis töötasin IRR televisioonile.
Kui meie poeg lõpetas keskkooli 2003. aastal,
siis 2002. aastal diagnoositi mul MS.
Haigus oli raskes staadiumis, haiguse protsent oli 60%.
Nii et mul on invaliidsuse paberid ja vastavad toetused.
Kas pole nii, et meditsiin on tunnistanud selle haiguse ravimatuks?
Jah, nii on. Meditsiiniliselt mitte.
1996. aastast on olemas tugevad ravimid,
mis aitavad haiguse halvenedes.
2003. aastast sain üle päeva tugevaid süste.
Esimesed kolm aastat oli metsik aeg.
Regulaarselt käisin tugevatel kortisooni ravikuuridel.
Selle käigus süstiti veeni 3 päeva annus ehk 4,5 g kortisooni.
Kui haigus halvenes, olid veel üsna noor ning Issanda põllul tööl,
mida sa sel ajal mõtlesid?
Teadsid ju, et haigus on ravimatu.
Eks ma olin üsna põhjas omadega.
Esimene küsimus on ikka miks.
Võitlesin 3 aastat Jumalaga.
Jumal vaikis, armastades ja mind mõistes, kuid vaikis.
Peale seda perioodi lõppesid küsimused,
asendudes täna mõttega: millest ma oleksin mööda läinud,
kui Jumal poleks mind selle haiguse kaudu peatanud?
Mu jumalapilt muutus palju teoloogiliste õpingute kaudu.
Usun, et Jumal tahtis, et õpiksin teoloogiat.
Jumal muutus minu jaoks veel palju rohkem armastavamaks.
Armastav Isa muutus veel armastavamaks.
Mõtlesin, et haiged inimesed räägivad niisama seda juttu,
et nad ei tahaks mingi hinna eest oma haigust ära anda.
Kuid Jumal lasi mul läbi minna mässu, süüdistamise ja muust perioodist.
Kogu selle perioodi jooksul ei lasknud Jumal mind lahti.
Selle tulemusena muutus mu suhe Jumalaga veel sügavamaks,
hoopis lähedasemaks.
Kui ma täna ütlen teile, et olen 60% invaliid, siis te ju ei usu mind.
Ma ei kasuta jalutuskeppi, olen olnud ravimiteta 2010.a. märtsist.
2010. aasta jõuludel tehti mu ajust ja selgroost viimased magnetpildid,
mis olid täiesti veatud, nii aju kui selgroog.
Haigusest pole jälgegi.
Viimane kord ütles neuroloog minu andmeid vaadates 3 korda:
"Teis pole MS-i, või kui on, siis see on üliväike.
Kuid diagnoosist me ei loobu."
Kõik kontrollis käimised lõppesid, kuid mind oodati vajadusel haiglasse.
Sul on olnud 6 aasta jooksul palju palvekaaslasi.
Jah, on.
Olen saanud ka 2003-2005 Ugandast meile, et Aki,
meie kogudus palvetas jälle terve öö sinu eest, kas sa oled juba terve,
et saaksid tulla Ugandasse.
See murdis mu südame suurest liigutusest, murrab siiamaani,
et mul on sellised palvesõbrad toetamas.
Kuna diagnoosi ei võeta ära, mis ma ikka sellega teen.
Seni pole mul tunnistust, et Jumal oleks hetkega mind tervendanud.
Usun eestpalve jõudu.
Tervenemine on olnud protsess, ma ei usu, et oleksin seda talunud,
kui oleksin hetkega Jumala käe läbi tervenenud.
Paljud asjad oleksid jäänud kogemata.
Tänan Jumalat selle eest, et olen sellises seisundis täna.
Jalutuskepid ja muu selline on vaid mälestus mu elus.
Oled paljudes projektises kaasas, üks neist lisaks One Way saadetele
on saade märtritest ning nendes paikades käimine.
Sul on kindlasti arvukalt lugusid nendest asjadest.
Räägi mõni lugu.
Olen Stefanuse organisatsioonis, mis on rahvusvahelise Märtrite Hääle
tütarorganisatsioon Soomes.
Olen seal nõukogu esimees ja seeläbi on mul eesõigus reisida maades,
kus kristlasi kiusatakse taga.
Käisin hiljuti Iraagis.
Meie sõnum on see, et kristlaste tagakius
ei lõppenud Rooma impeeriumiga.
Tänapäeval kiusatakse kristlasi rohkem kui varem ajaloos kokku.
Üle 200 miljoni kristlase rohkem kui 40 riigis kogevad tagakiusu.
Neid pannakse vangi, piinatakse, neid tapetakse ja nende vara riisutakse.
Et olla sellest teadlik, kui vaatame Jeesuse kõnet tema 2. tulemise
kohta Matteuse 24.ptk, siis seal mainitakse looduskatastroofe,
näljahädasid, tagakiusu, vaimulikke ärkamisi ja sõdu.
Minu meelest on kõik need meie silme ees toimumas:
näljahäda on kõikjal maailmas.
Kolmas maailmasõda puudutab looduslike resursside kasutamist
ja sellega seotud toit ning näljahäda, ka see toimub juba.
Kuuleme ilma katastroofilistest muutustest:
riikides, kus kunagi lund ei saja, on suur pakane, tappes inimesi
Kesk-Euroopas ning Lõuna-Euroopas.
Meil on suured ärkamised Aafrikas ning Aasias.
Moslemiriikides on põrandaalused kogudused.
Ka Ladina-Ameerika kogudustes on ärkmine.
Inimesed tulevad usule rohkem kui kunagi varem.
Euroopa annab meile selles osas vale pildi.
Need sündmused toimuvad praegusel ajal.
Kõigi nende asjade ning eriti tagakiusu tähele panemine
ja esile tõstmine praegusel ajal on kriitiliselt tähtis.
Oleme Piibli järgi sisenemas lõpuaegadesse,
mil antikristuse tulek läheneb.
See sõltub muidugi Ilmutuse raamatu tõlgendusest,
kuid mina ütleksin küll nii.
See, mis Euroopa majanduses ja ka poliitilis-sõjaliselt toimub ning
Venemaa tegevus, loomulikult Iraan ja Iisrael, seal on pinge kogu aeg.
Selleks ei pea olema prohvet, et näha, mis toimub.
Oleme sisenemas aega, mil valmistatakse ette
antikristuse võimule tulekut.
Jah, kuid Jeesusesse uskujad saavad siiski käia hingamises.
Meie aeg hakkab vaikselt otsa saama.
Annan sulle nüüd võimaluse rääkida seda,
mis Jumal su südamele annab öelda.
Tahan öelda kahele inimgrupile midagi.
Kõigepealt sulle, kes sa veel Kristust ei tunne,
kahtled Tema olemasolus.
Jumal austab ausat kahtlejat.
Võid palvetada nn ateisti palve: Jumal, ma tean,
et sind pole olemas, kuid kui ma siiski eksin,
siis see on Sinu asi end mulle ilmutada.
Niimoodi palvetas üks ateist ning Jumal ilmutas talle end,
nõnda et ta sattus oma usu tõttu kommunistlikus riigis vanglasse.
Nii julgelt võid ka sina, kahtleja, Jumalale läheneda.
Usklikud, oleme liikumas raske aja poole, mil seadusetus suureneb.
Kui see juhtub, siis ka kristlikus maailmas toimub loobumine:
kristlased hakkavad üksteist vihkama ja omavahel kaklema.
Selletõttu peaksime panema tähele, mis toimub kristlikus maailmas.
Seetõttu õhutan kõiki palvetama siirast südamest,
et me võiksime kõigest hoolimata austada Piibli autoriteeti.
Palugem, et Püha Vaim võiks olla reaalsel viisil meie eludes ning
ka usklike ringkondades, kus me liigume ja kuhu kuulume.
On aeg lõpetada nn mängu-usk ning tulla tõeliselt Jeesuse jüngriks,
kuna aeg on kuri.
Aitäh, Aki, et tulid saatesse ja avasid oma elus toimuvat:
vaimulikku reaalsust oma elus ja ka maailmas toimuvat.
Tänan selle eest, et Jumal ka selle saate kaudu puudutab inimesi.
Soovin, et kui reisid ümber maailma, siis saaksid paljudele inimestele
Jeesusest Kristusest rääkida.
Aitäh. -Jumala õnnistusi teile!
Külaline: Aki Miettinen Tõlge: Lemme-Getter Bogatkin