ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse "Isanda lauas"!
Meie varasemates saadetes on külaliseks olnud paar sportlast
nagu Ari Uotila ja Kaarlo Maaninkä.
Ka täna on mu saatekülaliseks sportlane Jorma Härkänen.
Tere tulemast! -Aitäh!
Ari Uotila oli kõrgushüppaja nind Maaninkä pikamaajooksja,
nagu sinagi. Jooksid veidi lühemat, kuid intensiivselt oma distantsi.
Kuid enne spordi juurde pöördumist räägime su taustast.
Millisesse perre sündisid ning kust oled pärit?
Olen pärit praegusest Parikkalast, Saare maakonnast,
6000 elanikuga vallast.
Taluperre kuulusid isa-ema ning 5 last: 2 poega ja 3 tütart.
Kas sinu kodu oli kristlik kodu?
Ütleksin, et selline tüüpiline luterlik perekond, kes mitte ei
käinud pühapäeviti kirikus, vaid kuulas raadiost jutlusi,
meile õpetati, et Jumal on olemas ning lugesime õhtupalvet.
Minu mäletamist mööda polnud meie suguvõsas
ühtki evangeelset tunnistavat kristlast.
Kuidas su elu seal arenes ning kuhu koolidesse sa liikusid?
Kooli läksin oma kodukandis, kuid eriala õppima läksin
16-aastaselt 100 km kaugusele Imatrasse.
Sellel teel olen ikka veel.
16-aastaselt läksin masinistiks õppima ja maailma avastama.
Mis hetkel tuli sport sinu ellu?
Kui maapoisina kolisin linna, siis mind linnas kolamine
ei huvitanud ning kuna mu eriala õpetaja oli spordimees,
kutsus ta mindki jooksma ja näitas, kus millist sporti teha saab.
Mul polnud treeningprogrammi ega treenerit,
käisin lihtsalt igal õhtul paari kilomeetrit jooksmas.
Sealt see vähehaaval algas.
Kuidas leidsid oma suuna spordis- 400 m ja 800 m jooksu?
Mu vanem vend, kes on minust 5 aastat vanem,
jooksis 200 m ja 400m.
Mäletan, et olin jooksnud just mõnel piirkondlikul võistlusel
kui läksime rajale vaatama, mis oleks minu 400 m aeg.
See oli 56 sekundit, mis on algatuseks üsna hea aeg.
See motiveeris mind 400 m jooksu jätkama.
Kas sealt algas ka sportliku menüü jälgimine?
Ei. Sõime seda, mida kätte saime.
Praegu on sportlaste dieedid hirmus täpsed,
mina olen alati kõike söönud.
Lõpetasid kooli, kui kaua töötasid metalli alal?
Vaid 1,5 aastat, siis jäin töötuks.
Elasin Imatral ning olin paar kuud töötu,
kui mu õemees, kes oli piirivalvur, kutsus mind tööle.
Kandideerisin sinna ning sel ajal sai sinna tööle.
Sealt algas minu sõduri karjäär.
Kui kaua sa piirivalves töötasid? -Kolm aastat.
Kas läksid ka välislähetusele?
Piirivalve töö on selline, et 24 tunni jooksul minnakse
ükskõik kuhu tööle, mis spordi mõttes pole nii hea.
Sain 3 õhtut nädalas palgalist puhkust spordi jaoks.
Kuid põhjus, miks läksin ikkagi teise kohta tööle, meenub.
Olin kunagi Bulgaarias jooksu- võistlusel, kui harjutusjooksu
ajal võeti mul põlvest lihasbiopsia, kuid mu põlv läks paiste.
100 inimesest ühel ebaõnnestus proov, minu puhul see juhtus.
Bulgaariasse jõudes varastati mu jooksuriided ära.
Laenatud riietusega jooksin, jalg sidemetes.
Ei läinud väga hästi.
Läksin öise rongiga koju tagasi ja märkasin,
et mu kodumaja oli värvitud valgeks, sein oli täppe täis.
Jõudsin 3 paiku hommikul koju ning kella 5-ks tööle.
See polnud sportlase jaoks hea, et ei saanud puhata,
vaid pidi minema tööle.
Mind meelitati Lahti spordikooli.
Seal sain iga päev pool päeva harjutada.
Millal hakkasid taas võistlema?
Juba seal muidugi võistlesin, olin Soome meistrivõistlustel edukas.
Siis kui pääsesin Hennalasse, oli võistlemine veel kergem.
Lahtis on distantsid head, nii et võistlemine sujus.
Kuidas sa võistluseks harjutasid, süstemaatiliselt?
Olen olnud küll veidi laisk, pole eriti harjutamine huvitanud.
Minu nädala norm oli 50-60 km, teistel aga 80-100 km.
Võib-olla oli see minu jaoks hea norm.
See norm võib olla ju individuaalne, mõni vajab rohkem.
Muidugi. Kui oleksin olnud ambitsioonikam,
oleksin harjutanud rohkem.
Ma ise kogen, et ma pole olnud väga ambitsioonikas.
Olen küll võistelnud ja jooksnud palju, kuid kui ma ei võitnud,
siis sellest polnud samuti midagi.
Kuid Euroopa meistrivõistlustel osalenud?
Jah, ühe korra.
Kuidas läks?
Sain pronksmedali, kolmanda koha ajaga,
800 m, mu aeg oli 1:46:90.
Sel ajal 1982. aaastal oli see kindlasti hea aeg, kuna sai pronksi.
Sel päeval oli see küll hea aeg.
Sebastian Cohl jooksis sama maa 1:42-ga.
Minu õnn oli see, et ma jooksin esimeses ringis õhtupoole.
Tänapäeva kiirendusjooksus ma küll hakkama ei saaks.
Kuid läksid siiski maailmameistri võistlustele.
Jah, 1982.a käisin Euroopa meistrivõistlustel ning
1983.a. käisin üldmeistrivõistlustel Helsingis,
kust sain ka medali ning pääsesin MM-i tiimi",
mis võimaldas mul välismaal harjutada.
Millisel hetkel kohtas Jeesus sind?
Olen alati Jumalasse uskunud, kuid keegi polnud mulle kunagi
Jeesuse rollist rääkinud.
Kooli ajal mäletan ning kindlasti on see paljudel nii, et kui on
häda majas, siis inimene palvetab.
Kui asjad lahenevad, siis unustame palvetamise.
1980.a. sügisel kolisin Lahti linna,
mu naine jäi Imatrasse õppima.
Siis ta helistas ühel päeval ning rääkis, et ta sõber on saanud
kristlaseks. Kui ta märkas, et ma ei kommenteerinud seda
teemat eriti kuidagi, siis ta ütles, et ka tema on nüüd usklik.
Mul polnud selle vastu midagi.
Kunagi kui abiellusime, rääkisime Jumalast.
Ütlesin talle, et mina usun Jumalat ning küsisin, kas ka tema usub.
Ta keeldus sel teemal rääkimast.
Seetõttu oli minu jaoks üllatus, et ta helistas ja ütles, et
oli saanud päästetud.
Usun, et nagu sa ütlesid, siis te ei rääkinud sellest.
Huvitav on see, et me valime alati sellise kaaslase,
kes ei taha usuasjadest rääkida.
Siis peab tegema kompromisse.
Ma uskusin Jumalat, kuid ma polnud elavas usus ning
igaüks teab, et abielus tuleks sellised ebatasasused kuidagi
tasandada, kuid küsimus on, et millise hinnaga.
Ta oli saanud usklikuks ja kolis minu juurde Lahti linna.
Oli vana-aasta õhtu koosolek nelipühi kirikus.
Ma polnud vabakogudustes käinud, vaid veidi luteri kirikus.
Mina olen hästi lihtne inimene, kuid seal tehti kuidagi selgelt asju.
Ka hiljem olen sellest rääkinud, keegi seal laulis ja ma sõnumit
ei mäletagi, kuid seal küsiti, kas keegi tahab anda elu Jumalale
ning pääseda taevasse. Paluti oma käsi tõsta.
See oli minu jaoks õige küsimus. Tõstsin oma käe ja läksin saali ette.
Koguduse vanematest palvetas keegi minu ees.
Ma ei kogenud midagi erilist, olin enda meelest korralik inimene,
Ei joonud ega suitsetanud,
kuid mõistsin, et olin ikkagi patune inimene.
Minule kuulutati pattude andeks andmist ning olen seda vabadust
tundnud 30 aasta jooksul, olgugi et päästmise hetkel
ma ei kogemud midagi erilist.
Jumal päästab meid nii paljudel erinevatel viisidel.
Jah, pääste põhineb usul, et ma tahan saada päästetud.
Kui mina tahan, siis Jumal hoolitseb selle eest,
andes meile usu anni.
Keegi on seda niimoodi öelnud, et Jeesus võtab justkui
meie käsivarrest kinni. Isegi siis kui meie käsi on nõrk,
siis Tema käsi on tugev.
Usun, et oled seda ka oma usuelus kogenud,
saades tunda rõõmu Jumala lapseks olemisest.
Jah.
Kuidas su elu muutus peale seda kui said endasse sisemise rahu?
Kui tegin sporti, siis mõned mu spordikaaslased, kes tulid usule,
lõpetasid spordiga.
Võitlesin sellega, et mida edasi teha.
Palusin Jumalalt, et Ta annaks mulle märgi, et kui Ta ei taha,
et ma spordiga jätkan, et siis ma nihestaks oma jalga.
Kuid seda ei juhtunud ning ma tegelesin edasi spordiga.
Võistlused läksid paremini kui varem.
Kogesin, et minul polnud sellist vaeva või võitlust spordi pärast.
Võib-olla loeb ka see, et ma polnud liiga ambitsioonikas,
näiteks MM-ile pääsemine polnud minu elu eesmärk.
Seetõttu minu elust paistis välja see, et ka kristlane võib olla sportlane.
Kuna oled usklik ja sportlane, siis meedia kindlasti kirjutas sinust.
Kuidas said oma usust rääkida ning kuidas see vastu võeti?
Kui inimene saab päästetud, siis ta ju tahab sellest rääkida.
Pidasin treeningupäevikut, kuhu olin märkinud, et sain ristitud.
Ka sellega ei võidelnud ma, vaid teadsin, et see on piibellik.
Treeningsaalis luges mu treener mu päevikut ja nägi seda lauset:
"Käisin ristimisel", seda luges ka spordiliidu esimees.
Nad tahtsid teada, mis see tähendas.
Sain jagada oma usule tulekust.
Rõõmutsesin sellest, et sain rääkida oma treenerile ja veel direktorile ka.
Kas sellest tuli hiljem veel nendega juttu?
Ei tulnud. Mul on selles mõttes vedanud, et minu usku ei rünnatud.
Kuigi rääkisin sellest ka meedias vabalt, öeldes, et olen usklik.
See on ju tavaline, et inimesed, saades teada, vahetavad jututeemat.
Peale sportimist kui lõpetasid ka armeeteenistuse, läksid tööle.
Olin jah 4 aastat armees.
Mu spordikarjääri lõpp oli see, kui olin just oma rekordi jooksnud
200m, 400m ja 600m jooksus.
Siis tuli langus. Olin eelmisel EM-il kogenud
Jumala soosingut ja abi.
Kuid siis tuli võistlus, mil jäin teistest maha ja ise palusin:
"Jumal aita!"
Kuid minu silmis Jumal ei aidanud ning ma lonkisin viimasena finišisse.
Loomulikult olin pettunud, kuid mitte suur šokk.
Rääkisin ajakirjanikele, et küllap ka Jumal tegutseb nii.
Mitte aga nii, et samad asjad korduvad alati samamoodi.
Keegi ajakirjanik oli minu jutust pannud kokku artikli,
mis sai head tagasisidet, kuid mina seda artiklit pole siiani näinud.
Kas see võistlus jäi su spordikarjääri viimaseks võistluseks?
1983. aastal ma planeerisin küll spordiga lõpetada.
Kuid spordiliit tahtis, et ma läheksin ka Los Angelesi võistlustele.
Olin 27-aastane ja ikka veel heas vormis.
Kuigi harjutasin aasta aega, ei pääsenud ma LA võistlusele.
Otsustasin, et kui ma ka oleks selle võistluse võitnud,
oleksin peale seda tippspordiga lõpetanud ning 1984. aastal lõpetasin.
Oled päris kaua teinud noortetööd.
Olen jah. Kogesin, et töö armee spordikoolis oli spordimaiguline.
Kuigi oleksin võinud sinna jääda, siis tegin ruumi teistele.
Kogesin, et see pole see, kuigi armee töö vastu polnud mul midagi.
Mul polnud usulist kriisi sellega seoses.
Andsin lahkumisavalduse.
Seejärel töötasin spordipoes 4 aastat.
Siis tuli minu piirkonda noortetöö haru, kuhu otsiti noortejuhti,
kes oleks vastava haridusega või siis omaks noortega kogemust.
Mina omasin noortega kogemust ja tahtsin seda proovida.
Olin koolitanud 20-aastaseid noori mehi ja töötanud koguduses.
Jätkad endiselt noortetööd.
Enam mitte, tegin seda 12 aastat.
Ühel hetkel mu tööülesanded lõppesid seal.
Olin töötu, hiljem sõitsin jäätiseautoga ringi,
tegin seda ka noortetöös.
Kuid siis kristlikus karsklusliidus teinud tööd.
Oled oma elu jooksul näinud paljusid noori,
kuidas praegused noored sinu meelest elavad?
Olen nüüd muul alal mõnda aega olnud, kuid ma ütleks, et üsna halvasti.
Kuid juba siis tundsid noored sundi juua viina ja tarvitada uimasteid.
Sellest on kahju, kuna nad tunnevad selleks survet.
Kas see vastab tõele, et kui teed riigile noortetööd,
siis seal ei tohi evangeeliumit jagada?
Kui nüüd väga täpseks minna, siis ei tohi jah.
Kui mina ja mu usklikust töökaaslane otsustasime, et jagame oma usku.
Kuid usk peab välja paistma ju inimese seest ja ta tegudes.
Eks me olime ettevaatlikud, kuid teadsime, et läksime vastuvoolu
ning et võisime selle eest oma töökoha kaotada. Olime selleks valmis.
Ühiskonnas on rahaga kitsad lood ning patt on põhjustanud selle,
et Jeesusest, kes inimesed vabastaks, ei lubata rääkida.
Mida sina sellest teemast arvad?
Kui meie ametnikud vaid teaksid, kui palju see riigi kassat suurendab,
kui kasvõi üks noor satub halvalt teelt usuteele, mitte ei jää tänavale,
siis nad mõistaksid, et usklikud ning Jumal on elu Jumal,
kes saab reaalselt inimesi aidata.
Kui me neid usu alussambaid ühiskonnas austaksime ja loodaksime Jumala peale,
siis ma usun, et see säästaks üsna palju Soome riigi raha.
Oled oma töö kõrvalt tegelenud ka tänavaevangelismiga.
See tegevus lõppes mul 2004. aastal kui kolisin maale.
Mul on oma garaažis oma firma, seetõttu ma noortetööd hetkel ei tee.
Kas koguduse töö on sinu meelest selline, nagu Piibel ütleb,
et see võiks olla?
Meil on veel palju õppida.
Mul on selline pilt asjast, et kui I maailmasõjas olid sõdurid
jooksukaevikutes peidus, julgemata kuhugi minna või võidelda,
siis antud hetkel on kogudused justkui oma kaevikutes, inimesed varjuvad
seal, kuid ei julge midagi teha ega välja ronida ja võidelda.
Tänapäeva sõjatehnika on täiesti teistsugune: meil on sissirühmad,
välislähetused jne.
Selles mõttes peaksime üles ärkama.
Mitmed meie vaatajad on kindlasti praegu nõus sellega,
et me vajaksime suuremat aktiivsust sellel alal.
Kindlasti, teadlikku otsust on vaja.
Nüüd, kus saate lõpuni on jäänud veel paar minutit, palun sul rääkida
vaatajatele seda, mis Jumal sulle praegu südamele paneb.
Räägin teile, kes te veel pole käimas usuteel.
Jumal pole teinud päästet keeruliseks, vaid lihtsaks.
Küsimus on selles, kas sina tahad päästetud saada, või mitte.
Kui sa tahad saada päästetud, annab Jumal sulle selleks väge
ning sa saad võtta Jeesuse oma elu isandaks ja Päästjaks.
See on lihtne, kuid Piibel küsib, et kas sa tahad seda teha.
Mul on pluusi peal www.taevakodu.fi, sellel aadressil on samad küsimused:
kas sa tahad minna taevasse?
See sõltub sinu tahtest.
Jumal on kõik selleks teinud, sa ei kaota midagi, vaid võidad kõik.
Kuid usklikel on aeg üles ärgata, kuna aega on vähe ning see on kuri.
Jeesus tuleb varsti.
Nüüd peaksime midagi tegema ja mitte jääma oma kraavi ootama.
Lähme usus edasi, sest Jumal on lubanud anda meile väe.
Paljud räägivad suurest ärkamisest, mis tuleb Soome.
Kuid meie peaks seda ärkamist sisemiselt ootama.
Peaksime seda ootama ning uskuma ja selle eest palvetama,
toetades üksteist ning liikudes koos edasi.
Jeesus tahab, et teeksime kõik Tema tööd üheskoos.
Aitäh Jorma, saatesse tulemast ning neid olulisi sõnu rääkimast!
Ütlesid, et tööd on palju, kuid töötegijaid on vähe.
Meil on kiire, et jõuaksime kogu saagi kokku koguda.
Õnnistust sulle ja su perele ning jätkuvat tulist usku! -Aitäh!
Tõlge: Lemme-Getter Bogatkin