ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse! Täna on meil külalisena isik, kelle kohta võib
öelda, et ta on tõeline Jumala mees.
Tere tulemast, Veikko Manninen.
Ma tänan, vend Ojares.
Oled teinud oma elu jooksul nii palju Jumala riigi tööd, et meil kuluks
terve päev kui me hakkaksime kõike seda lahkama.
Räägime mõndadest olulisematest asjadest ja vaatame, kuidas Püha
Vaim juhib. Esimesena räägime sellest, kui noore mehena võtsid
vastu Jeesuse oma südamesse, milline see hetk oli sinu jaoks
ja mis muutused pidid toimuma?
Olen kasvanud üles kristlikus peres ja vaimulikud asjad olid minu
jaoks tuttavad. See võib olla nii eelis kui ka takistus. Religioon on
elava usu kõige suurem takistus. Minu otsustav moment toimus kui
elasime sõjajärgseid aegu ja elu oli raske. Istusin meie väikses köögis ja
järsku avanes köögiuks ning mu vanem vend Erkki astus sisse,
nägu pisaratest märg, ta ulatas mulle käe ja ütles: "Täna õhtul on
Jeesus andestanud mulle kõik, kas sina andestad ka?"
Sellest hetkest algas Jumala kutsumise protsess. Järgmisel nädalal
igas vaikses hetkes tõusis see küsimus: "Jeesus on andestanud kõik,
kas sina andestad ka?" Püha Vaim, tõe vaim, rääkis mu vastu, kui Erkki,
hea inimene, tunneb, et ta vajab andestust, kui palju rohkem vajan
siis mina? Olen rõõmus, et pühapäeva õhtul nädal peale
seda juhtumit, kui istusin koguduse koosolekul, mõistsin, et on minu
usuotsuse aeg. Selles eas, kus praegu olen, tulevad meelde asjad, mida tahaks
ära kustutada, aga seda momenti ei kahetse ma kunagi, et mul oli
võimalus anda oma elu Jeesusele noores eas.
Olid siis alles 17-aastane.
Jah, olin saamas 17.
Rääkisid, et oled kristlikust perest ja õppisid tänu sellele Jumala
Sõna tundma ning su isa Eino Manninen tegi ka kogu oma elu tööd koguduses,
aga nagu sa ütlesid, igaüks peab isiklikult võtma vastu usu.
Kui sa said tundma Jeesust isiklikult, kas see oli nagu
pöördepunkt sinu elus?
Jah, oli küll. Eaka inimesena tagasi mõeldes sõnadele "Jeesust tundma
õppimine", siis selleks on küll vaja armu ja aega. Ta on nii sügav, lai,
sõnadest jääb väheks, kirjeldamatu. Sellepärast Jumal annab aega, et
õpiksime Jeesust tundma ja Jeesus omakorda ilmutab meile Isa.
Me peame muutuma Kristuse sarnasteks ja see on kindlasti
elupikkune protsess. Meie liha püüab igati takistada vaimu ilmutusi.
Asi ei piirdunud siis sellega, et tulid usule 17-aastasena, vaid
Jumal andis sulle kutsumise.
Mul oli alateadlik tunne kutsumusest juba väikse poisina. Tundsin, et minust
saab kunagi Sõna kuulutaja. See muutus asjakohaseks sügisel
1950, olin end kirja pannud ülikooli, et õpinguid jätkata, aga Jumal ütles
mulle otse: "Ma ei vaja su õppetulemusi, vaid su noort elu."
Astusin siis evangelisti teele ja esimeseks sammuks oli 3-nädalane
piiblikool Kuopios, kus meid oli üle 200 noore kõikjalt Soomest.
Veetsime 3 nädalat nelipühi- ärkamise isade jalgade juures.
Siis Jumal rääkis sulle, et pead minema Saksamaale, aga su isa
polnud sellega nõus.
Jah, 1951 sügisel Jumal pani mulle südamele, et mind on vaja Saksamaal.
Mul polnud selle riigiga kontakte, aga mu isa läks kolmeks nädalaks
Lõuna-Saksamaale, kus ta kohtus vaimuliku liikumise juhiga, kes küsis
kas tal juhtub olema Soomes poeg, kes jõuaks siia tulla. Isa tuli siis
Soome tagasi ja ütles: "Veikko, sind juba oodatakse Saksamaal."
Kevadel 1952 ma siis läksin.
Aga sa haigestusid seal.
Jah, ma jäin haigeks. Arst ütles, et Saksa kliima on liiga niiske ja
ma pidin kolima rohkem riigi keskosasse või tagasi Soome.
Kutse tagasi kodumaale minna oli ahvatlev, kuna seal ootas mind mu
armastatu Rauni. Selle jaoks pole palju vaimulikkust vaja, kui
noormees on armunud.
Jah. Sa läksid Soome tagasi ja järgmine samm oli saalem.
Järgnes lühike periood Lahtis ja seal kutsuti mind saalemisse ning
ma mõistsin, et olen liiga noor poiss astuma Eino Manniseni kõrvale.
Mõtlesin, et on vaja veel kolmandat vanemat meest meie vahele ja
kogudus oli sellega nõus, aga ei viinud seda täide.
Need aastad, mis veetsin saalemis, neid oli üle 17, millest 13 oma isa
kõrval, kui ta veel elas ja hiljem koos Kai Antturiga. Need 13
aastat olime temaga kui Timoteose õpilased, kogudus
armastas meid, hüüdes meid nimedega Kai ja Veikko, perekonna
nimesid ei kasutatud. Kui mu isa läks koju Issanda juurde, kogudus
eeldas, et mina jätkaksin oma isa asemel koguduse juhina, aga ma
püüdsin mitte kiirustada. 4 aastat püsisin seal Kai Antturi kõrval ja
pärast seda kogesin, et on aeg edasi liikuda.
Jumal on rääkinud sulle palju kordi ja ka selles olukorras
andis ta sulle uue kutse.
Jah. Minu julgustus noortele, kes küsivad, mis on Jumala tahe nende
eludes, annan nõuande palvetada. Ärge tehke töölepinguid esmaselt
koguduste või firmadega, te saate pettuma. Aga kui Jumal
kutsub teid, tehke tööleping Temaga. Ta ei peta teid,
ta on ustav ja hoolitseb. Ei piisa ainult sellest, et näed neid asju
reaalsuses, on vaja usku ja rahu, et liikuda selles suunas. Usk ja
rahu käivad käsikäes, mõlemaid on vaja.
On kindlasti vaja ka veeta aega oma palvekambris, põlvitades
Jumala ees, kahekesi koos Temaga.
Jah, see on esmatähtis. Meil möödus mitu aastat sedasi, et oli ette ära
otsustatud, kes pühapäeva hommikustel jumalateenistustel
jutlustab ja kogudus andis sellest teada neljas ajalehes. Ajalehes oli
kirjas hommikuteenistuse jutlustaja ja õhtuteenistuse kohta:
ärkamisekoosolek, kitarrikoor, E ja V Manninen, Antturi.
Me jõudsime kohale pool tundi enne koosoleku algust ning
põlvitasime koos koguduse vanemate ja jutlustajatega. Palvetasime
eesoleva koosoleku pärast. Me polnud kokkuleppinud, kes teeb mida,
aga kui me tõusime põlvedelt ja vaatasime üksteisele otsa, teadsime
täpselt, mis osa keegi peab täitma. See oli raske kool, aga ma ei annaks
ära seda kogemust.
See, millest rääkisid, on üks oluline õppetund praeguse aja jaoks.
Me peame alanduma ja minema Jumala ette ning küsima Tema tahet.
Sealt saame selle tarkuse.
Tähtis on see, et me ei liigu prohveteeringute järgi, vaid
prohveteering ainult kinnitab seda Jumalalt saadud kutset.
Jumal räägib otse südamele, kui inimene küsib Tema käest ja hiljem
prohveteering kinnitab seda.
Jah. Kui mul oli parasjagu käsil loobumisefaas enne astumist
misjonipõllule, põlvitasime saalemi koguduse kõrvalsaalis, meid oli
umbes 30 inimest ja järsku tuli minu tüdruksõbra Rauni kaudu Jumala
sõna, prohveteering ja kogesin, et Jumal räägib minuga.
Aga kohe tekkis ka kahtlus. Mõtlesin, et Rauni teab mind ja kuigi ta varem
pole prohveteerinud inimlikust algatusest, mõtlesin, et tal on
hea neid asju öelda, sest ta ju teab mind. Aga samas hetkes
hakkas üks täiesti tundmatu inimene rääkima ka Jumala sõna minule
nii selgelt, et olin valmis täiesti alanduma Issandale.
See oli minu läkitus misjonipõllule.
See on väga tähtis ja ma olen rõõmus, et see tuleb esile selles saates.
Ma kogen ka, et kui me ei alandu Tema ees, kes on meie tegelik
tööandja, siis me eksime teelt.
Sinu peal on ka suur majanduslik vastutus, aga see on lihtne kanda,
kui Jumal on sind selleks kutsunud ja sind sellele kohale pannud.
Mis su elus edasi juhtus? Olid pikalt töödanud koos Kai Antturiga
ja siis Jumal juhtis sind mujale, räägi sellest.
Jumal hakkas mind eraldama kohalikust tööst. Hakkasin töö
kõrvalt külastama koole ja tutvuma narko-probleemidega, tänavanoortega,
alkoholistidega. Juba enne, kui meil olid oma lapsed, majutasime
inimesi tänavalt. Ükskord juhtus selline lugu: Kell oli 10 õhtul ja korrusmaja
hoovis seisis mees, korralikult riides aga tundsin lõhna järgi,
et ta on joonud. Küsisin ta käest, kas tal on kohta, kus magada.
Kutsusin ta meile öeldes, et meil on üks voodi vaba. Ta vastas, et ei
taha tulla minu kodu rikkuma oma lõhnadega, aga ta kutsus mind
kõndima endaga mööda Helsingi tänavaid.
Ma ütlesin oma naisele, et pean minema öövahetusse ja läksin kaasa.
Koos selle tundmatu mehega käisime üles-alla mööda tänavaid samal ajal
kui ta käis läbi kõiki Vana Testamendi heebreakeelseid nimesid, seletades
mulle, mis need soome keeles tähendavad. Ta jätkas Uue
Testamendi kreekakeelsete nimede seletamisega, aga mul
polnud südant, et küsida, milline on ta minevik.
Ta oli kodutu. Kodutud vajavad abi ja toetust, aga alati pole
kõige meeldivam tuua neid ligimesi lastega perekonda.
Seal tänaval nende inimeste keskel oled kindlasti näinud palju imesid.
Jah, koolides ka, olid uksed avatud ja inimesed tahtsid kuulata.
Käisin ühes kutsekoolis, kus oli kristlasest direktor, ta ütles, et
olen väga tere tulnud ja rääkisin 400 õpilasele auditooriumis.
Direktor tutvustas mind õpetajale, kes juhtis seda üritust ja ma küsisin
tema käest, kui palju aega mulle antakse. Õpetaja vastas, et 45
minutit, aga võiksin lõpetada enne kui nad muutuvad rahututeks.
Ma lubasin talle, et teen seda. 45 minutit sai täis ja kell helises
välja, aga keegi ei liigutanudki ennast, direktor hüüdis mulle:
"Jätkake!" Ma vaatasin ühiskonna- õpetuse õpetajale otsa ja tema
pärast ma lõpetasin, alandlik mees nagu ma olen. Tänasin ja mind kutsuti
uuesti tulema. 20 aastat on olnud uksed lahti sellesse kutsekooli.
Sul oleks kindlasti palju rääkida nendest asjadest, aga sa oled
teinud tööd ka rahvusvahelistel misjonipõldudel, räägi sellest.
Kuna kuulusin Soome Vapaan Ulkolähetyksen juhatusse, mida
kutsutakse nimega FIDA, nad kutsusid mind oma tegevdirektoriks aga ma
ütlesin, et meie juht on seal üleval, hoolitseme meie lihtsalt
asjade eest siin all. Huvitav oli see, et iga kord kui misjonisekretär
pidi lahkuma, oli mingi probleem, mida ei saanud lahendada valitsuse
või juhatuse otsustega, vaid oli vaja saada need võtmed Jumala
käest. Üks kõige armsamaid olukordi juhtus ühel misjonipõllul,
kus 7-8 venda koos oma peredega elasid. Me istusime ja vestlesime ja
järsku ütles üks meestest teisele: "Sa oled konarlik!"
Teine vastas: "Sa mõtlesid öelda sarmikas?"
Sealt algas suur tüli.
Ka Boliivias oli teil pingeline olukord. -Jah, ka seal.
Kardeti, et tööpõld tuleb tühjendada, kuid see oli valeinformatsioon.
Kui läksin siis ühte misjonäri külastamas, siis nad kartsid mind.
Ütlesin neile, et nad ei pea mind kartma ning et mul pole relva kaasas.
Ütlesin: "Olen teie vend, nagu ennegi."
Viisin nad kuskile õhtust sööma ning hommikul kohtusime uuesti.
Jumal andis mulle öösel ühe Piiblitunni selle olukorra jaoks.
Jagasin seda infot hommikul, jäime koos vennaga palvesse.
Siis küsisin, mis mu usuvendadel on südamel.
Kui nad siis jagasid oma hirmu ja muresid mulle, siis ütlesin:
"Nüüd ei jää mul Jumala ja teie ees muud üle, kui paluda kodukoguduste
nimel teie käest vabandust!"
Enamus vendi murdusid sisemiselt. Paar inimest oli, kes ei suutnud
paar aastat omavahel suhelda. Meie ülejäänud aga laskusime
põlvedele ja palvetasime umbes 90 minutit.
Järsku sisenesid ka need kaks meest ruumi, kus meie olime,
nende silmad olid märjad, vend leidis venna.
Südant ei saa käskida.
Südant ei saa valitsuse otsusega käsutada.
Asju võib ajada, kuid inimeste eest hoolitsemine
on niivõrd peenetundeline asi, nagu oma südagi.
Oma südantki ei saa ju käskida. Saad ainult ettepanekuid teha.
Sama ka lähedaste puhul.
Siin on midagi väga olulist ka meie tänasesse päeva,
kuidas narkomaanide ja alkohoolikute eest tuleks hoolt kanda.
Vahest seal tehakse mõistuslikke järeldusi ja otsuseid.
Mitte ei kõnnita südame järgi, mille kaudu Jumal tuleb.
David Wilkerson, kes alustas New Yorgis 60-ndatel oma tegevusega,
mis on kandnud palju vilja, selle aluseks oli palve ja Püha Vaim.
Selle tulemusena said narkomanid vabaks, puhastusid, said päästetud
ja täis Püha Vaimu ning läksid evangeeliumit edasi rääkima.
Püha Vaim on üks selline tähtis osa, sest ilma Püha Vaimuta pole
väge ja ilma väeta ei juhtu midagi.
Ma olen palju kordi küsinud, kui inimesed tulevad eestpalvele ja
ütlevad, et nad vajavad väge, ma küsin nende käest, mille jaoks.
Vähesed oskavad vastata. Jeesus tõotas, et kui Püha Vaim langeb teie
peale, siis te saate väe. Mis see vägi siis on? Äkki on see
armastuse vägi. See ongi kõige suurem vägi üldse.
Sa oled töödanud rahvusvahelistel misjonipõldudel, aga ka meie
naaberriigis, Rootsis.
Jah. Olin tihti külastanud seda riiki, erinevaid rootsi- ja soome-
keelseid kogudusi, kui mulle saadeti Stockholmist kutse, millest
kõigepealt loobusin, öeldes, et ma ei julge.
Ühel hommikul, kui mu poja äratuskell helises kell 6, läksin vaatama, kas
ta ärkas üles ja leidsin ta põlvili Piiblit lugemast enne
kooli minekut. Ma mõtlesin, et nüüd on kõik hästi ja ütlesin
Stocholmi, et olen nõus tulema. Kuus aastat olin seal ja see oli
väga põnev, palju andev aeg. Teenisin soomekeelses koguduses
ja olin samas osa suurest 7000-liikmelisest kogudusest.
Seal mulle tehti südameoperatsioon ja mind lõigati nii mitu korda kuue
aasta jooksul, et ültesin, et võiksid paigaldada tõmbeluku.
Aga Jumal oli koos minuga ka sellel perioodil.
Kell liigub kiiresti, aga tahaksin rääkida sinuga veel ka tänapäevast.
Oled täna minemas veel Jumala sõna kuulutama Rootsi. Sa pole
veel pensionile jäänud, vaid see töö on sinu jaoks tähtis. Kui sa
näed tänapäeva vaimulikku olukorda Soomes ja mujal,
mida tahaksid öelda, mis on su südamel?
Tahaksin näha palveelu renessansi. Et see poleks ainult üks koht meie
agendas, vaid, et koguduse tuum võiks alanduda palvetama.
Teine asi on see, et Jumala Sõna autoriteet on tänapäeval maha tallutud.
Räägitakse teaduslikest maailma- vaadetest, aga tõeline teadus ei
saa ümber lükata Jumala ilmutusi, mis ületab inimliku teadmise.
Jumala sõna tundmine mitte ainult raamatu kujul, vaid ka kui eluleib.
Olen näinud seda palju ka siin kodumaal, kuidas inimestel
on nälga Sõna järele. Kus Jumala Sõna kuulutatakse, seal on ka
kuulajaid, ei ole vaja jutlustada tühjadele pinkidele.
Imed ja tunnustähed järgnevad Sõnale.
Jah.
Neil päevadel eriti peame tooma esile Piibli väärtuseid ja väge ning
elama tõeks seda armastust, mis põhineb tõele.
Mõni minut on veel aega ja ma tahan anda sulle võimaluse
öelda vaatajatele neid asju, mida Jumal sulle südamele paneb.
Kallid ligimesed, kes vaatate seda saadet. Kõige tähtsam asi
inimelus on õppida tunda Jeesus Kristus. Ta on kõikide inimeste
Vabastaja. Inimeste Päästja. Me pole veel valmis, kui me oleme
ka uuesti sündinud, Jumalal on veel suur töö teha meie sees.
Frank Manz ütles kunagi: "Kõigepealt teeb Jumal kõvasti tööd,
et teha inimesest patune inimene.
Siis Ta päästab selle patuse ning teeb temast uskliku.
Siis algab Jumalal suur töö, kui ta teeb usklikust inimese."
Meile ei kasva tiibu selga.
Jumala Püha Vaim tahab parandada sinu ja minu elu rohkem
Kristuse sarnasuse poole, Ta on nii täis armastust.
Kuid armastus ilma meeleparanduseta on eksitav.
Kuid kui järgida Jeesust, siis teerada üha valgeneb.
Ta ei lubanud kerget teed. Ei.
Kitsas on tee ja värav, kuid sihtmärk on selge-
see tee viib meid Ellu.
Ning kui sa, hea ligimene, saad asetuda sellele teele,
järgima Jeesust, siis eesmärk on kõrgustes
ning seal me kohtume. Kui lähed sinna enne mind,
siis ütle Jeesusele, et Veikko rühib ka tasakesi taeva poole.
Aitäh, Veikko Manninen. Oli tõeline rõõm sind
siin saatekülalisena näha ja kuulda, mida üks jumalamees
on oma elus võinud kogeda ja näha.
Ning kogeda, et siiski on veel paljud, mida õppida,
muutudes Kristuse sarnaseks, mille suunas me kõik liigume.
Aamen.
Õnnistust sinu järgnevate päevade evangeelsele tööle.
Aitäh. Samuti sulle ja kogu TV7 kollektiivile, et te olete olemas!
Aitäh.
Tõlge: Sanna Pitko