Meid on loodud armastuse jaoks.
Tunnetame seda iga oma keharakuga.
Meeleheitlik armastuse otsimine jätab meid lõpuks tühjaks
ja kasvatab tõelise armastuse vajadust me sees.
Me püüdlused jätavad meid katkisteks purunenud suhete varemete keskele.
On aeg kogeda tõelist armastust.
On aeg kogeda Isa embust.
ISA SÜLI - Isa armastuse ilmutus
Avame koos Matteuse 22 peatüki.
Vaatame kolme kirjakohta,
et rajada vundament kogu sellele seeriale,
mille jooksul õpime Isa embusest.
Tahan lugeda teile oma lemmiktsitaadi Max Lucado poolt.
"Kui Jumalal oleks külmkapp, oleks sinu pilt selle peal.
Kui Jumalal oleks rahakott, oleks Tale selle vahel sinu foto.
Ta saadaks sulle lilli kevadel ja päiksekiiri hommikul.
Kui tahad rääkida, Ta kuulab.
Ta võiks elada ükskõik, kus universumis,
aga Ta valis sinu südame!"
Hämmastav!
Vaata tõele näkku: Ta on su järele hull!
Nii mul kui ka paljudel teistel on olnud raske seda mõista.
Ükskõik, mida sa arvad, et Jumal sinu vastu tunneb,
sa käitud teiste inimestega vastavalt.
Kui arvame, et Jumal on me peale pahane,
kipume teistega käituma vastavalt sellele,
kuidas arvame, et Jumal meie vastu tunneb.
Leiame, et Kristuse ihu on täis inimesi,
kes ei tea, kuidas alustada õiget suhet.
Leiame abielusid, inimesi, isegi koguduste juhte,
kes on murtud ja katkised.
Lahutuste arv on koguduses sama suur kui väljaspool seda.
Kõige rohkem lahutusi on USA-s protestantlikus lõunaosas,
kus 90% inimestest väidavad, et nad on kristlased.
Selles piirkonnas on 50% rohkem lahutusi kui kuskil mujal.
Oleme kuidagi kaotanud silmist selle,
mille eest Jumal saatis oma Poja surema.
Ta tahtis sellega taastada oma armastuse meie vastu.
Loeme koos Matteuse 22:37-40.
"Jeesus vastas talle:
"Armasta Issandat, oma Jumalat, kogu oma südamega
ja kogu oma hingega ja kogu oma mõistusega!
See ongi suurim ja esimene käsk.
Teine on selle sarnane: Armasta oma ligimest nagu iseennast!
Neis kahes käsus on koos kogu Seadus ja Prohvetid."
Teisisõnu: kõik, mida leiame Jumala Sõnas,
põhineb lihtsale põhimõttele, mida me nii hästi teame:
Jumala armastuse vastuvõtmine ja selle edasi andmine.
Kõik Jumala Sõnas olev
tugineb armastuse vastuvõtmisele ja selle edasi andmisele.
1 Korintlastele 13, kaevame natuke sügavamale.
See on vundament kõigele, mida koos õpime.
1Korintlastele 13 on kirjakoht, mida me kõik väga hästi tunneme.
Alustame 1 salmist.
"Kui ma räägiksin inimeste ja inglite keeli,
aga mul ei oleks armastust,
siis ma oleksin kumisev vasknõu või kõlisev kuljus.
Ja kui mul oleks prohvetianne ja ma teaksin kõiki saladusi
ja ma tunnetaksin kõike ja kui mul oleks kogu usk,
nii et ma võiksin mägesid teisale tõsta, aga mul ei oleks armastust,
siis poleks minust ühtigi.
Ja kui ma kõik oma vara ära jagaksin ja kui ma oma ihu annaksin põletada,
aga mul ei oleks armastust, siis ma ei saavutaks midagi."
Miks peaks keegi tahtma ohverdada kogu oma elu?
Miks tahavad inimesed minna misjonipõldudele,
ohverdades oma elu, mugavuse ja perekonna?
Nad teevad tööd Jumalale, aga nende pereelud pole korras.
Me teame paljusid misjonäre, vaimulikke ja pastoreid,
aga väga vähesed neist omavad oma suhetes intiimsust
või üleüldse armastust oma perekondades.
95% vaimulikest isegi ei palveta oma naistega
ega teeni oma abikaasadega.
Sest nad ei tunne end armastuses mugavalt.
Miks tahavad inimesed ohverdada kõik ilma armastuseta?
Nad arvavad, et läbi eneseohverduse ja inimlike püüdluste
saavutavad nad kuidagi mingil viisil tähelepanu
või saavad vastu võtta Jumala armastuse.
Need on Pauluse sõnad:
"Kui sa voolad usus, mis liigutab mägesid,
kui sa tunned Jumala saladusi,
isegi kui sa ohverdad kõik oma elus, aga sul pole armastust,
sul ei tähenda see mitte midagi!"
Kogu seadus ja prohvetid peituvad
armastuse vastuvõtmises ja edasi andmises.
1 Johannese 4:7-8
"Armsad, armastagem üksteist, sest armastus on Jumalast
ja igaüks, kes armastab,
on sündinud Jumalast ja tunneb Jumalat.
Kes ei armasta, see ei ole tundnud Jumalat,
sest Jumal on armastus."
Siit me näeme, et inimene, kes tunneb Jumalat,
on keegi, kes palvetab 2-3 tundi päevas.
Inimene, kes tunneb Jumalat, lõpetas just 40-päevase paastu.
Ei tea, kas ikka tunneb, aga vähemalt on ta näljane.
Inimene, kes tunneb Jumalat, tunneb Jumala Sõna.
Ta võidab tuhandeid hingi Issandale.
Ta kuulutab rahvastele.
Ta ehitab kõige kiiremini areneva kiriku maailmas.
Ei, inimene, kes tunneb Jumalat, oskab elada armastuses!
Vaatame edasi salm 12:
"Jumalat ei ole keegi iial näinud.
Kui me üksteist armastame, siis püsib Jumal meis
ja tema armastus on saanud meis täiuslikuks."
See tähendab, et me oskame olla armastuses.
Sellest me teame, et oskame olla Jumala armastuses,
kui oleme võimelised üksteist armastama.
Salm 16: "Ja me oleme tunnetanud (kreeka keeles "kogenud")
ja uskunud armastust, mis Jumalal on meie vastu. Jumal on armastus."
Kas sa usud, et Jumal armastab sind, aga ei koge Ta armastust?
Jah.
See on erinevus tunnetamise ja uskumise vahel.
Olen leidnud, et Kristuse ihu usub, et Jumal armastab neid.
Aga olen leidnud vähe neid, kes teavad ja tunnetavad Jumala armastust.
16 salmi teine pool: "Jumal on armastus ja kes püsib armastuses,
püsib Jumalas ja Jumal püsib temas."
Kust sa tead, et inimene tunneb Jumalat?
Ta oskab olla armastuses.
Kas sina oskad olla armastuses?
Las ma küsin su naise käest.
Las ma küsin su laste käest.
Sest kui sa ei oska olla armastuses, sa ei oska olla Jumalas.
Sest Jumal on armastus.
Kui sa ei oska olla Jumalaga, ei oska sa olla ka iseendaga,
sest sind loodi armastama.
Iga sinu keharakk loodi Jumala kuju järgi,
võtma vastu ja andma edasi armastust.
Kui sa ei oska olla armastuses, sa ei oska olla oma abikaasaga.
Kui sa ei oska olla armastuses, ei oska sa ka olla oma lastega.
Kui sa ei oska olla armastuses, oled sa ebakindel isiksus.
Sest sind loodi armastama
ja sa leiad turvatunde tehes seda, mille jaoks sind loodi.
Võtma vastu armastust ja andma seda edasi.
Kui sa ei püsi Jumala armastuses ega tunne end seal mugavalt,
peegeldub see sinu suhetes teiste inimestega.
Siis sa vajad teenistust, et avaldada muljet inimestele,
iseendale ja Jumalale.
Sa vajad äri, et teenida piisavalt raha, et tunda end lõpuks hästi.
Jumal lõi sind armastama
ja mitte miski muu kui armastuse vastuvõtmine ja edasiandmine
ei saa sul aidata leida lähedust Jumalaga.
Sa püüad palvetada piisavalt. Mõned püüavad paastuda piisavalt.
Püüad teenida piisavalt.
Aga Kristuse ihu ei oska elada armastuses.
Kuigi Jumal lõi meid selleks.
Seni, kuni me ei oska olla armastuses,
jätavad kõik teised asjad, mida teeme,
meid tühjaks, ärritunud olekusse ja ebakindlateks.
Jumal programmeeris iga sinu keharaku võtma vastu armastust
ja andma seda edasi.
Kuni me ei oska hinagata selles teadmises,
ei leia me inimest, kes tõeliselt tunneb Jumalat.
Evangeelium, mida sellel sajandil kuulutatakse,
ei ole pööranud maailma pahupidi
nii nagu see evangeelium, mida kuulutati 2000 aastat tagasi.
Sest me ei ole teinud kõige tuumaks
Tema armastuse vastuvõtmist ja edasiandmist.
Kõik, mis peitub Jumala Sõnas; meie teoloogia, teenimisviisid
ja kõik, mida teeme Kuningriigis, peab olema juurdunud Isa armastusse.
Või juhtub see, mida Paulus ütles korintlastele: "Teil pole midagi."
Nii paljud suhted purunevad ja abielud lagunevad,
sest nad ei ole kindlad armastuses.
See põhjustab meis võistlushimu, võitlust ihuliikmete vahel.
Sa võid saada päästetud. Sa võid saada täidetud Püha Vaimuga.
Sa võid saada terveks, vabaneda.
Aga kui kõige sügavam vajadus su elus,
armastuse vastuvõtmine ja edasi andmine, ei saa täidetud,
võitled sa iga päev oma elus hirmude ja üksildusega.
Jumal lõi igaühe sisse ühe põhivajaduse:
armastuse vastuvõtmine ja edasiandmine.
Mis on vajadus? See on miski, mille mittetäitmisel sa haigestud.
Vajadus on miski, mille täitmisel sa saad terveks.
Kui sa saad terveks, hakkad tootma kasvu ja küpsust.
Me näeme Kristuse ihus nii palju ebaküpsust, sest põhivajadus -
armastuse vastuvõtmine ja edasiandmine, ei ole täidetud.
See jätab paljud inimesed võitlema oma hirmudega.
Kui paljud usuvad, et Jumal armastab teid?
Kui paljudel teist on hirme?
Hirm ebaõnnestumise ees, ebakindluse ees,
hirm võtta vastu armastust ja anda seda edasi,
läheduse hirm, hülgamise hirm. Kui paljudel on hirme?
See on küll vastuoluline, sest salm 18 ütleb:
"Täiuslik armastus ajab kartuse välja.
Aga kartja ei ole saanud täiuslikuks armastuses."
Sa võid uskuda, et Jumal armastab sind,
aga kui sa pole seda kogenud oma elu kõige sügavamas vajaduses,
jääd sa haigeks.
Ja siis koged ka ebaõnnestumise, hülgamise ja läheduse hirmu.
Hirmu võtta vastu armastust ja anda seda edasi.
Sa ei oska olla armastuses.
Kristlasena mõtled, et pead palvetama piisavalt,
et olla armastatud.
Pead tegema piisavalt, paastuma piisavalt, andma piisavalt
ja lugema piisavalt Jumala Sõna, et olla armastatud.
Mul peab olema piisavalt usku, et olla armastatud.
Paljud teist on neid asju proovinud, kuid jäänud ikka tühjaks.
Enne, kui see armastuse vajadus saab täidetud,
ei saa olla kasvu ega küpsust.
Hakkasin mõistma, kuidas on võimalik uskuda armastust seda tundmata,
kui olin oma pojaga järve ääres Georgia osariigis.
Me teenistused kestsid nädal aega ja me jõudsime hilja koju. Kella 11 ajal.
Ööbisime metsaonnis.
Teisi maju läheduses ei olnud ja järveni oli 200 meetrit.
Kell 23.30 õhtul ütles mu 9-aastane poeg Joshua:
"Isa, tahan minna pimedas järve äärde."
Ta ei tahtnud minna voodisse.
Ta tahtis minna pimedasse metsa. Ütlesin, et otsin taskulambi üles.
Me ei leidnud taskulampi ja ma ütlesin,
et ei hakka keset ööd järve äärde minema.
Ta ütles: "Sa lubasid, et ma ei pea magama minema,
vii mind järve äärde."
Ta võttis mul käest ja tõmbas mu onnist välja.
Ta ei kartnud. Mina olin hirmunud, sest seal oli pime.
Mul oli ainult 9-aastane poeg minuga pimedas metsas kaasas.
Metsas elavad kollid.
Võisin tol ajal olla 44-aastane, aga kartsin ikka öist metsa.
Olime poolel teel ja ma olin nii hirmunud.
Mäletasin ainult oma isa sõnu:
"Esimene äratab mao üles ja teine saab hammustada."
9-aastane Joshua ei kartnud.
Miks?
Mu suur issi on minuga.
Kus mu issi on minuga, seal pole hirmu.
Me olime poolel teel ja ta lasi mu käest lahti,
sest ta oli oma isa ligiolus. Isa ligiolus pole hirmu.
Ta jooksis mööda teed edasi.
Lõpuks peitsin ennast põõsa taha.
Ta hakkas paanitsema: "Isa, kus sa oled?"
Tulin põõsa tagant välja ja ütlesin:
"Poeg, ma ei hülga sind ega jäta sind maha."
Ta vehkis oma näpuga mu näo ees ja ütles: "Ära kunagi enam tee nii!"
Enamus teist tõstsid käed, et te võitlete hirmudega.
Täpselt nagu mu poeg.
Ta oli oma isa ligiolus ja teadis, et ta isa kaitseb teda.
Aga sinu ja Jumala vahel on midagi.
Kas meie eludes on midagi võimsamat kui Jumal?
Ma tean, et Jeesuse töö ristil vabastas meid igast hirmust ja ahelast.
Aga 2 Kor 10:4-5 räägib kõrkusest, mis tõstab end jumalatunnetuse vastu.
Sul võib olla jumalatunnetus, sa võid uskuda, et Jumal armastab sind,
aga miski su elus tõstab end selle jumalatunnetuse vastu.
Francis F. defineerib mõttekõrgistust kui mõttemaailma kindlust.
Keegi teine nimetab seda harjumus- päraseks struktuurseks mõtteviisiks.
Mõttekõrgistus on harjumus, mida korrutatakse nii tihti,
et see on alateadlik.
Harjumuspärane struktuurne mõtteviis on alateadlik.
Iga kord ei toimu erilisi mõtteprotsesse, kui hirm astub me ellu.
Jeesuse Kristuse veri on meid vabastanud.
Aga kas seda verd on rakendatud selles sinu elualas,
kus sul on hirm ja ebakindlus?
Midagi su elus tõstab end jumalatunnetuse vastu.
Et seda täielikult mõista, pean jagama oma kogemusi.
Oma kogemust Isa armastusest.
Minu kogemus algas palju aastaid tagasi.
Kasvasin oma isaga üles Floridas.
Mu isa oli sportlane, seikleja. Ta tegi elu lõbusaks.
Enne, kui mu isa läks tööle,
veetsin iga päeva kas veesuuskadel või rannas surfates.
Kõik minu sees tahtis olla isa ligiolus.
Kui Jumal lõi meid, programmeeris Ta igaühe sisse
ühe sügava igatsuse omada kohta oma isa südames.
Meid loodi selleks.
Minu jaoks oli elu normaalne, elu oli seiklus, elu oli kalapüüdmine.
Ma ei mõelnud, et midagi on valesti, enne kui sain 8-aastaseks.
8-aastaselt olin oma parima sõbraga ja me mängisime palli.
Naabruskonna lapsed olid koos ja tahtsid mängida pesapalli.
Vihkasin seda, kui nad tahtsid midagi koos mängida,
sest siis nad valisid meeskonnad.
Alati valiti esimesena need, kes olid tõelised sportlased.
Nad olid kaptenid ja kõik, kes ei hoolinud pallimängust,
valiti viimastena.
Mina olin see, kes valiti alati viimasena.
Teadsin, et jään alati viimaseks ja keegi ei taha mind.
Nii nagu alati, valiti mind ka seekord viimasena.
Ma tahtsin nendega koos hängida.
Aga nad ei tahtnud mind, sest ma ei saanud pallile pihta.
Ma ei hoolinud ka ja tahtsin lihtsalt minna kala püüdma.
Nagu alati, langesin mängust välja
ja need 8-10-aastased lapsed mõnitasid ja kiusasid mind.
Hakkasin ära minema.
Kuid seekord jooksis mu parima sõbra isa mu juurde.
Ta võttis mul käest kinni, võttis mind enda juurde ja ütles:
"Jack, see oli lahe! Ma olen su üle nii uhke!"
"Sa oled mu üle uhke?"
Avastasin esimest korda 8-aastaselt, et mind hoiti süles ja kallistati.
Mind kiideti, kuigi ma langesin mängust välja.
Kui kõik teised häbistasid ja hülgasid mu,
istusin esimest korda isa süles ja kogesin isa kallistust.
Sain keset oma ebaõnnestumist võtta vastu armastust ja heakskiitu.
Kõik, millest mõtlesin, oli: "Miks minu isa pole seda teinud?"
Sest minu isa oli see, kes seisis mänguplatsi kõrval,
kus ta poeg mängis jalgpalli või pesapalli,
ja karjus: "Lihtsalt löö palli, mis sul viga on?"
Ma seisin seal, valmis lööma ja lõin jälle mööda.
Mu isa sai nii kurjaks ja kõndis lihtsalt minema.
Ta kõndis mulle järgi ja võttis mu mängust välja.
Mu isa armastas mind.
Ta oleks andnud oma elu mu eest.
Aga ma olin mittekeegi, kui ei suutnud kõiki võita.
Mu isa õpetas meid olema tugevad.
Ma alati imestasin, miks ta nii range oli.
Avastasin selle alles mõned aastad tagasi.
Ta kunagi ei rääkinud oma lapsepõlvest.
70-ndatel, mõned aastad peale päästetud saamist,
ta helistas mulle ja ütles: "Jack, ma ei suuda nutmist lõpetada.
Ma tahan rääkida midagi, mida ma pole kellelegi rääkinud.
Kui olin 7-aastane, läks mu isa ära ega tulnud 10 aastat tagasi."
Ta ütles: "Minust sai kuri väike poiss. Mu ema viis mind vanaema juurde,
kes peksis mind, et mind korrale kutsuda.
12-aastaselt olin kõige tugevam vend selles väikelinnas Georgias.
Selleks ajaks, kui keskkooli jõudsin,
olin nii tugev, et suutsin spordis kõigile ära teha."
Ta leidis oma identiteedi kõigile teistele ärategemises.
Siis tuli Teine maailmasõda ja ta leidis end Filipiinidelt.
Mu isa kasvas üles ilma isata, majanduslanguse aastatel,
elas üle 4 aastat kestnud sõja, surma ja hävingu.
Kui mu isa koju jõudis, oli ta ellujääja.
Ellujääjad näitavad välja oma armastust,
õpetades oma lapsi ellu jääma ja olema tugevad.
Nad varustavad oma perekondi.
Ta varustas ja õpetas mind olema mees.
Mehed ei nuta. Ole monstrum, gorilla, tee kõigile ära.
Sa oled mitte keegi, kui sa ei suuda kõiki võita.
Olen kuulnud seda lauset tuhandeid kordi.
Ma ei mõistnud, milline harjumus- pärane struktuurne mõtteviis
oli ehitatud 8-aastase poisi sisse.
Kuulsin iga päev, kuidas ainus viis olla keegi, on kõiki võita.
Mu sees tõusis mõttekõrgistus:
sul on koht oma isa südames, kui suudad lüüa palli õigesti.
Mõndadel teist on see:
sul on koht oma isa südames, kui sul on koolis kõik viied.
...kui sa teed kõigile ära. ...kui oled olnud parim.
Aga ma ei hoolinud sellest, mida mu isa tahtis.
Ta oli tennisetreener
ja ta tahtis, et minust saaks tennise maailmameister.
Tal oli kaks poega
ja ta hakkas meid väga noorelt maailmameistriks treenima.
Vanem poeg oli fantastiline. Ta kaotas harva.
Minu vend.
Aga siis oli see teine poeg. Teisel pojal lihtsalt polnud seda.
Mu isa viis meid tenniseplatsile ja treenis meid päevast päeva:
"Ole koletis, ole gorilla, löö palli, ära ole nõrk!"
Ta oli kui seersant sõjas.
See omadus polnud jätnud teda, kui ta sõjast tagasi koju tuli.
Ta armastas mind ja väljendas seda ainsal viisil, mida teadis.
Aga harjumuspärane mõtteviis minu sees kasvas.
Kui suudan palli õigesti lüüa, ütleb mu isa: "See on minu poeg!"
Kui võidan võistluse, tuleb ta mu juurde
ja paneb käe mulle ümber.
Aga kui ma aga ei suuda palli lüüa ja kaotan selle võistluse,
ei tahtnud ta mu juures olla.
Ma ei mäleta, et oleksin kunagi võitnud.
Sest ma ei hoolinud. Ma tahtsin minna kala püüdma.
Aga kalapüük ei toonud raha sisse.
Pidin olema maailmameister.
12-aastaselt leidsin,
et ebaõnnestusin oma isa silmis rohkem kui hakkama sain.
Kui sa tunned, et ebaõnnestumisi on rohkem kui õnnestumisi,
milleks siis üldse püüda?
Miks mitte alla anda?
Ühel päeval ta karjus mu peale,
mispeale viskasin reketi maha ja kõndisin ära.
Ta karjus: "Tule tagasi siia, või ma ei näita sulle enam kunagi midagi."
Sellest päevast alates polnud ma enam oma isa poeg.
Lahkusin platsilt ja kõndisin 3 kilomeetrit koju.
Teadsin, et ma ei saa midagi teha, et olla piisavalt hea;
et mu isa oleks minuga rahul. Ma lõpetasin üritamise.
Kuid ma olin ühes asjas osav - ma suutsin mõelda nagu kala.
Ma suutsin püüda kala, kui keegi teine ei suutnud.
See oli ainus asi elus, milles olin osav.
Ma püüdsin kala 365 päeva aastas.
Iga päev olin rannas; kasvasin üles vees kalastades.
Aga valu otsib naudingut.
Mul oli valus, sest ma tundsin, et mul pole kohta oma isa südames.
Selline valu, nagu su süda oleks kohe lõhkemas.
Elevant seisab su ribide peal. Sind on kõvasti kinni seotud.
12-14-aastasena hakkas valu naudingut otsima.
Kui sa tunned, et sul pole kohta isa südames,
kohta, mille jaoks sind loodi, annad alla kõrvalnähtudele.
12-aastasena olin sõltuvuses pornograafiast.
17-aastasena olin narkosõltlane.
Aga isegi täiesti narkouimas peaga võid sa ikka minna kalastama.
Ja sa püüad ikka kalu.
Läksin tööle kalapüügilaevadele.
Olin oma 20-ndates ja sain kapteniks.
Olin kõige noorem kalapüügilaeva kapten kogu idarannikul
nii kaugele, kui teadsin.
1977 a sain kalapüügi eest 50 000 dollarit aastas.
Huvitav asi kalastamise juures on see,
kui tuled peale nädalast merel olemist tagasi maale.
Sul on suur kalasaak peal ja sa loendad kogu saagi.
Kalamajades on kirjutamistahvlid
ja need, kes on püüdnud kiloliselt kõige rohkem kala,
nende nimed kirjutatakse esikohale.
Need laevad, kus püüti kõige vähem, pannakse kirja kõige viimastena.
Kui oled näinud filmi "Perfect storm",
tead, millise häbi osaks need kalamehed said.
Laevaomanikud, teised kaptenid, inimesed baarides
ja oma meeskonna liikmed häbistasid neid,
sest nad ei andnud endast parimat selles, mida nad tegid.
See ühiskond on üks auk.
Koolisüsteemid, ärimaailm, religioosne maailm.
Me väärtustame inimesi selle järgi, kui hästi nad esinevad.
Läbi oma lapsepõlve ja täiskasvanuea, koodust kooli, kirikusse, tööle
kasvab üks harjumuspärane mõtteviis meie sees, mis ütleb:
"Sind väärtustatakse ainult siis, kui oled kõige tipus."
Kui paljusid meid valiti teiste, kolmandate või viimastena?
Enamus meist kardavad hülgamist ja ebaõnnestumist.
Ja mitte ainult teiste silmis, vaid ka Jumala silmis.
Kui paljud teist ütlesid, et võitlete ikka hirmudega?
Kord juhtus üks huvitav asi.
Kalamehed kasutavad omavahel nimetust "top hook" ("parim konks")
Filmis "Perfect Storm" oli see kuldne hobuseraud,
aga igal kalapüügiäril on oma nimetus.
"Parim konks" on see, kelle nimi on listis esikohal.
Ta on püüdnud kõigist teistest rohkem kala.
Talle öeldakse: "Tule kaldale, sa oled mees."
Sa võid olla kõigist lühem, aga sinust sai kõigist pikem,
sest sa püüdsid kõige rohkem ja su nimi on sel kuul esikohal.
Sa võisid minna baaridesse, aga see oli kulukas,
sest pidid ostma kõigile õlut
ja maksma hinda selle eest, et oled parim.
Kui kaldale läksin, oli ka mu isa seal.
Ta ei tahtnud minuga 10 aastat tegemist teha.
Ta elas 10 aastat oma elu mu venna heaks,
kes oli üks riigi parimaid tennisemängijaid.
Kuid nüüd teenisin ma 20 aastaselt rohkem raha, kui mu isa.
Mu nimi oli ajalehtedes, spordiuudistes ja kalastuses.
Räägiti, kui palju kala me püüdsime, milliseid turniire võitsime jne.
Mu isa tuli mulle kaldale vastu:
"Poeg, sa oled selle nädala "parim konks"! See on mu poeg!"
Ma läksime baaridesse ja ta pani mulle käe ümber,
sest ta tahtis olla koos minuga.
Me pidutsesime ja ma olin õige mees; mul oli koht oma isa südames.
Aga kalapaate oli 40-50
ja igal nädalal polnud võimalik saada parimat kalasaaki.
Kui me järgmisel nädalal sadamasse jõudsime,
oli mu isa mul taas vastas: "Poeg, oled sa listis esikohal?"
Ta nägi mu näost ära.
Ma ei jõudnud sõnagi öelda, aga ta nägi mu nägu.
Ta kõndis ära ja läks koju.
Mul polnud õigust olla oma isa ligiolus,
kui ma ei suutnud kõigile teistele pähe teha.
Just nagu filmis "Perfect storm" ütlesin oma meeskonnale:
"Puhastage paat, me lähme uuesti merele."
Kui olime "parim konks", jäime mõneks päevaks kaldale.
Kui sa aga ei suuda kõigile pähe teha, pole sul õigust olla.
Sul pole õigust olla kaldal.
"Pange paat jää ja söötadega valmis, me läheme tagasi merele!"
"Ära tule tagasi enne, kui oled "parim konks"."
Vahet pole, milline on meri ja millised on tormid.
44 jalga, tugev kalapüügilaev, tuul võis puhuda 50-60 miili tunnis,
aga meie laev ei tule kaldale enne, kui oleme "parim konks"!
Asi polnud rahas, asi oli selles pilgus.
Pilk su isa silmades. Sa näed, et sul on koht isa südames.
...või sul ei ole.
See kõik sõltub sellest, kas käitud nii, nagu peaksid.
Kui sa teed kõiki neid asju, siis ta ütleb: "See on mu poeg!"
Aga kui mitte, pole sul õigust olla.
Olin jõudnud 20-ndatesse ja ma ei saanud ikka veel aru,
kuidas harjumuspärane mõtteviis mu sees
kasvas järjest suuremaks ja laiemaks.
Mu sees ehitati mõttekõrgistuste kindlust.
Järgmised 20 aastat tõstis see end jumalatunnetuse vastu.
Mind hakati tundma kui Kapten Raevuhoolikut.
Sest kui mu meeskond tegi midagi, mis ähvardas meie esikohta,
ma plahvatasin ja raevutsesin.
Keegi ei tahtnud mu heaks töötada ega mu laeva pardal olla.
Sest kui laev läks välja,
pidi me laeva nimi olema tagasi tulles sellel tahvlil esikohal.
Huvitaval kombel ei püüdnud 7 a järjest keegi meist rohkem kala,
kui kalastasime Carolina rannikul.
Oleksime mitu korda oma eludest peaaegu ilma jäänud.
Olen olnud merel 70 miilise tuulega,
7-10 meetri kõrguste lainetega.
Mu laev on vajunud ühe külje peale ja täiesti pahupidi vähemalt 6 korda.
Olen olnud koos kolme teise laevaga keset ööd tormisel merel.
Päiksetõusuks olime ainsad, kes veel elus olid.
Sest kui merele läksime, ei tulnud me enne tagasi,
kui olime "parim konks"!
27-aastasena teenisin kalapüügiga 50 000 dollarit aastas.
Me ei püüdnud võrkudega.
Kui palju meil siin kalamehi on?
Meil oli tööstuslik kalapüük, õngitsesime ikka suuri kalu.
Panin 6-kilose elussööda konksu otsa ja tõmbasin välja 100 kg saagi.
Lõbus.
Samas muutsin teiste elu õnnetuks kogu selle aja, mille merel olime.
Lõpuks saime võimaluse minna kala püüdma kohta,
mida kutsutakse Saatana Auguks.
1970-ndatel läks seal kolm paati kaduma.
Meil oli eriline sööt, millega meelitasime ligi palju kalu.
Saime nelja tunniga 28 kala, mis kaalusid keskmiselt 200 naela,
kõige suurem oli 315 naela.
Laev oli ääreni täis ja ma helistasin oma sõbrale, Brianile,
kes oli teise laeva peal.
Hakkasime tagasi liikuma mõned päevad enne jõule 1979.
Jõudsime tagasi täpselt enne kirdetuule tõusmist.
Lootsin, et Brian oli ka tagasi jõudnud ja läksin koju.
Brian pidi naasma Charlestoni, mina tulin North Carolina sadamasse.
Jõuluhommikul kell 10.30 helists ta naine mulle.
Ma ei unusta seda kunagi.
Ta küsis, kas olen näinud Brianit teel koju?
Ma jätsin ta sinna Saatana Auku, sest ta oli teise laevaga.
"Sa olid viimane, kes temast midagi kuulis."
Nad ei leidnud teda kunagi, 4 meest jäid kadunuks.
See pole ebatavaline tööstuskalapüügi juures.
Aga tol aastal kaotasin ma üle 10 sõbra.
See oli mu elu kõige halvem aasta.
Mu poeg sündis tol aastal.
Ma olin raevuhoolik isegi selle väikese beebi vastu.
Ma ei suutnud riskida kojutulekuga selle viha pärast, mis mu sees oli.
Elasin merel, unustades end uimastite, alkoholi ja kokaiini küüsi.
Kui mu sõbrad tol aastal surid, ei suutnud ma seda enam taluda.
16. veebruaril 1980 a oli mu elu madalaim hetk,
kuid mitte ebaõnnestunud.
Mu isa austas mind ja inimesed austasid mind, kuigi ka vihkasid.
Läksin merele North Carolinast. Olin umbes 40 miili kaldast,
samas kohas, kus me tookord novembris olime.
Kuulasin Doobie Brothers'it, uimastisõltlaste rock'n'roll bändi.
Mu naine oli rääkinud mulle sellest mehest, Jeesusest.
Olin kasvanud üles kirikus,
aga ma polnud uuestisündinud ega kogenud päästet.
Ma ei tahtnud teha mingit tegemist ei kiriku ega kristlastega.
Olin abielus mere ja oma paadiga.
Kuulasin, kuidas Doobie Brothers laulis:
"Jesus is just alright with me..." (Olen Jeesuse jaoks igati vastuvõetav).
Hakkasin Jumala peale karjuma. Teate, et see on täiesti okei.
Hakkasin välja karjuma kogu oma viha.
Olin saanud selleks, kes tahtsin elus olla.
Aga olin saanud ka selleks, mida lapsena vihkasin.
Ma ütlesin alati:
"Ma ei kohtle kunagi oma lapsi nii, nagu mu isa oli mind kohelnud."
Enne, kui mu poeg oli isegi 1-aastane,
oli mul ta vastu suurem viha, kui mu isal kunagi oli olnud.
Kui hüüdsin ja karjusin Jumala poole, olin oma eluga põhjas.
Kõik mu suhted olid purunenud. Ma hüüdsin Jumala poole.
See oli sama tunne nagu tookord, istudes oma parima sõbra isa süles.
Ma ei olnud põlvili, ma ei lugenud patuse palvet.
Olin jätnud oma meeskonna koju ja olin 40 miili kaldast eemal.
Täiuslik armastus täitis selle paadi.
Nutsin esimest korda 15 aasta jooksul.
Olin lõpetanud nutmise 12-aastaselt. "Mehed ei nuta! Ole mees!"
Ma ei suutnud 3 päeva lõpetada nutmist.
Ma lihtsalt rääkisin Jumalaga,
ma ei osanud palvetada, kuna polnud selle keskel üles kasvanud.
Rääkisin Jumalaga ja nutsin.
Kui olin oma eluga põhjas, kogesin Jumala tingimusteta armastust.
Tulin koju,
mu parim sõber hüppas paadi peale ja süütas marihuaana sigareti.
Eelmisel õhtul olime 600 naela sisse smuugeldanud.
Paljud kalapüügilaevad teevad seda.
Ütlesin talle, et ma ei vaja seda enam.
"Mis sinuga juhtus?"
Rääkisin talle, mis oli minuga kolm päeva juhtunud.
Ma ei teadnud, mida tähendas olla uuestisündinud.
27-aastasena ma ei teadnud, mida tähendab "päästetud saama".
Ta ütles: "Ma kasvasin üles kirikus Ohios ja sa oled uuestisündinud."
Läksin koju ja ütlesin oma naisele: "Lähme kirikusse."
Ta ei suutnud uskuda.
Ta viis mind kirikusse, kus oli üles kasvanud.
Seal oli 20 inimest ja kõik üle 60-aastased halli peaga.
Kõndisin sisse pikkade juuste ja habemega.
Jätsin küll oma relva autoistmele.
Kõndisin sinna sisse T-särgi ja teksapükstega ning sandaalides.
Kui sisse läksin,
vaatasid need 20 hallipäist daami mind selle pilguga.
Ma teadsin seda pilku.
Seda pilku on nii lihtne kindlaks teha.
Pilk, mis ütleb: "Sa ei löö pallile õigesti pihta."
Läksin välja ja mõtlesin, mis see nüüd oli.
Ajasin oma juuksed ja habeme maha, leidsin omale ilusad riided selga.
Järgmisel korral, kui peale kuni 24 päevast merel olekut
jälle seal linnas olime, läksime ka tagasi kirikusse.
Seekord vaatasid inimesed mind sellise näoga...
Eriti pastor, kes jooksis mulle ukse peale vastu.
Mu naine veenis mind maksma terve aasta kümnise
ehk siis 5000 dollarit kirikule. Ma ise oleks andnud 5 dollarit.
Olin just mõned päevad tagasi viinud 5000 dollarilise tšeki kontorisse,
nii et seepärast pastor tervitaski mind nii rõõmsalt.
Kas ma lõin nüüd palli õigesti?
8 kuu pärast tegid nad minust ja mu naisest noortepastorid.
See polnud eriti riskantne samm, kuna kirikus käis vaid 3 noort.
Ma rääkisin ikka samamoodi
ega jõudnud iga pühapäev kirikusse, sest olin kogu aeg merel.
Ma polnud õppinud religiooni kohta.
Aga me hakkasime käima nende noortekodudes
ja käisime vaesemates piirkondades ning rääkisime noortega.
Aasta pärast oli meil juba 50 uuestisündinud noort.
Need 20 hallipäist daami ei olnud eriti põnevil sellest,
sest noored võtsid ära nende kohad kirikus.
Läbi nende noorte tabas ärkamine seda kirikut.
"Ma pean minema Piiblikooli, see on nii vägev!"
2 aastat peale seda, kui olin uuestisündinud, läksime Piiblikooli.
Jätsime maha selle, mis oli olnud kogu mu elu - meri.
Aga mäletate mu filtrisüsteemi?
"Nii kaua, kui lööd palli õigesti, on sul koht isa südames."
2 aastat olin teinud õigesti,
annetanud raha ja võitnud neid lapsi Issandale.
Aga ma ei teadnud midagi kiriku kohta.
Ma ei teadnud religiooni ega palve kohta.
Minu jaoks toimus palve kella 2-3 paiku hommikul,
peale 20-tunnist kalastamist,
kui ronisin laeva katusele selili tähtede alla
ja nutsin ning rääkisin Jumalaga.
Lihtsalt olin Tema ligiolus. Mul polnud aega Jumalat taga ajada.
Töötasin liiga mitmeid tunde päevas. Ma ei lugenud ka Jumala Sõna.
Torm võis tulla peale ja siis olime ankrus 2-3 päeva,
siis ma lugesin Jumala Sõna.
Aga võis ka mööduda mitu nädalat ilma selleta.
Mul polnud õpetust selle kohta, mida kristlane peaks tegema.
Me läksime siis Piiblikooli. Vajan üht tugevat noormeest.
Talle meeldis see sõna "noor".
See on Uue Testamendi kristlane.
Ta sünnib uuesti, on Jeesuses radikaalne
ja nii vaimustuses ning täis Jumala armastust.
See olin mina enne Piiblikooli minekut.
Olin vaimustuses Jumalast.
Läksime sinna ja ma ei teadnud, mida kristlane peaks tegema.
Esimesel nädalal õpetati meile:
"Kui tahad olla hea kristlane, saab sinust koguduse pastor.
On palju asju, mida pead tegema, et olla püha ja võitud."
Esimene asi, mida nad õpetasid, oli palvele pühendatud elu.
Aga nad ei arvestanud mu filtrisüsteemiga.
Pidage meeles, et ma olin radikaalselt uuestisündinud,
uimastitest täielikult vabanenud.
Alatest päevast, mil sain päästetud - 18. veebruar 1980,
pole ma puutunud pornograafiat 21 a. Vabanesin täielikult.
Vabanesin radikaalselt ka alkosõltuvusest.
Kõik sai uueks; mu vaim ja ihu said uuendatud.
Aga mõttemaailm ja selle protsessid?
Mu mõtteviis oli: "Ma pean palli õigesti lööma.
Kui löön palli õigesti... Aga kui ma ei löö?"
Nad õpetasid meile imelist palvetamise distsipliini.
Esimesel nädalal distsiplineeriti meid palvetama.
Pidime ärkama vähemalt 30 min varem, et palvetada.
Sest kui sa ei suuda veeta igapäevaselt aega oma Issandaga,
ei saa sinust ka väga head pastorit ega kristlast.
Arvutasin välja, et kui 30 min päevas teeb mind võituks,
mida siis veel tund aega teeb?
Mäletate, ma pean olema siin üleval.
Pean olema võitum kui kõik teised. Ma olin teistest 10 aastat vanem ka.
Hakkasin ärkama tund aega varem ja veetma tund aega Issandaga.
Järgmisel nädalal räägiti meile Jumala Sõnast.
Nad ütlesid, et iga korralik kristlane peab aastaga Piibli läbi lugema.
Nad andsid meile paberi, kuhu pidime märkima loetud peatükid,
iga päev 3 tükki.
Kui 3 peatükki teeb mind võituks, mida siis veel 10 peatükki teeb?
Loen kolm korda rohkem!
See oli vägev distsipliini harjutus,
aga nad ei arvestanud minu filtrisüsteemiga.
Teoloogia järgi on nii, et kui saad päästetud,
on sul kõik olemas.
See on tõsi, aga alati on me eludes asju,
mis tõstavad end me jumalatunnetuse vastu.
Siis viidi meid ühe suurlinna tänavale
ja me pidime igal reedel evangeliseerima 6 tundi.
Nad rääkisid meile evangeliseerimisest. Iga hea kristlane peab kuulutama.
Esmaspäeval tuldi rääkima, kes võitis kõige rohkem hingi Issandale.
Neil oli nimekiri nendest, kes tegid ja kes ei teinud.
See oli minu jaoks probleem, sest ma olin häbelik.
Ma ei suutnud rääkida inimestega.
Nad rääkisid meile evangeeliumi kuulutamisest.
Ma pingutasin kõigest jõust
ja tegin kõike, mida nad ütlesid, et peaksin tegema.
Ma ei võitnud väga palju hingi, aga ma tõesti üritasin.
Nad panid ka teadetetahvlile kõik hinded üles.
Olid need, kes olid kõige tipus ja need, kes olid kõige all.
Ma ei suutnud olla kümnes! Ma pidin ülespoole saama.
Pidin tõusma varem, et õppida ja olla Jumala silmis heakskiidetud.
Seega hakkasin sellega tegelema.
Pidin oma õpingutega ennast Jumalale tõestama.
Jõudsin lähedale tipule, aga ma ei saanud kunagi esimeseks.
Kui me kooli lõpetasime, saadeti meid kirikutesse pastoriteks.
Kui su kirik ei kandnud vilja, ei löönud sa vist palli õigesti.
Pidid kandma head vilja.
Pidid saatma oma numbrid tähtsamatele isikutele
ja kui need olid kasvanud,
räägiti sulle, kui tubli ja imeline sa oled.
Aga kui su numbrid läksid allamäge, pandi sind nimekirja.
Kui paljud on olnud nimekirjas?
Siiamaani olin aru saanud,
kui võitud ma olen, kui palvetan iga päev tund aega.
Hakkasin siis ärkama igal hommikul 4.30.
Veetsin esimesed 3 tundi oma Isaga.
2 tundi palvetasin ja tund aega lugesin Jumala Sõna, 9 ptk päevas.
Käisin ka tänaval evangeliseerimas.
Esimesel aastal oli mul
kõige kiiremini kasvav kogudus Põhja- ja Lõuna-Carolinas.
Nad palusid mind pastorite konverentsil lavale
ja andsid mulle selle toreda taime. Rääkisid, kui tubli ma olen.
Aga asi on selles, et sa pead sama hästi hakkama saama
ka järgmisel aastal.
Kui sul midagi maha kukub, lähed otse põrgusse.
Kuid kui sa ärkad hommikul vara ja püüad kõigest väest,
et "pallile õigesti pihta saada" ja et keegi sind armastaks,
siis kui sa õhtul kell 7 koju tuled,
pole sul enam energiat, millega armastada.
Sest kogu su energia läheb kõikide nende asjade peale,
mida inimesed on öelnud, et sa peaksid tegema.
Kas tead, et Jumal armastab sind?
Kas sul on vaja vabaks saada?
Aidake keegi seda noormeest. Aitäh sulle.
Vean kihla, et iga inimene, kes tuli ülistuse ajal järjekorda,
tundis end nagu see mees.
Kui paljud on end sedasi tundnud?
Ja me imestame, miks me ei leia lähedust Jumalaga.
See mees ei osanud olla armastuses.
Ta arvas, et kui ta palvetab piisavalt, siis teda armastatakse.
Kui ta teeb ja teenib piisavalt, siis teda armastatakse.
Aga kõige tuum oli see, et ta ei osanud olla armastuses.
Mida teha, et teenida kõrgemaid tasemeid Jumala armastuses?
Ma pidasin vastu 2 aastat ja 3 kuud. Mu naisel oli sügav depressioon.
Mu lapsed ei suutnud mulle otsa vaadata,
sest ma olin täis viha.
Olin täiuslik pastor - puhtuse, aususe ja tõe mees.
Ma andsin endast 12 h päevas 7 päeva nädalas kõik,
et ehitada üles kogudust.
Meie kogudus kasvas. Ühiskond ülistas mind.
Mul oli koguduse au ja austus. Olin nende täiuslik pastor.
Aga mu naine ei tahtnud minuga enam tegemist teha.
Sest kui koju jõudsin, peitus kõiges, mida tegin, viha.
Sest kui sa teed kõik, mida suudad, et teenida välja armastust,
aga see lähtub vajadusest ja veel enam täitmata vajadusest,
jääd sa haigeks.
Isegi su palveelu, Piibli-elu, teenistus...
Olin rohkem pühendunud oma teenistusele kui Jumalale.
Tegin kõiki õigeid religioosseid asju. Isegi mu kooselu Jumalaga oli haige.
Olin rohkem pühendunud kogudusele kui lähedusele ja armastusele.
Aga mida Paulus ütles 1Korintlaste 13 ptk's?
"Kui mul pole armastust, mul pole midagi."
Kõik arvasid, et mu naisel on probleem.
Nad nägid kõiki imelisi asju, mida ma tegin
ja mille toimise eest kindlalt seisin.
Aga ma läksin koju ja kõiges, mida ma seal tegin, oli viha.
Pidime lahkuma teenistusest 1986 a, et päästa oma elud ja abielu.
See jättis mu naise sisse häbi ja süütunde,
mis viis ta veelgi sügavamale depressiooni.
Ta ei suutnud esineda sama hästi nagu mina.
Kui ma pean tegema kõiki neid asju,
et tunda, et mul on koht Jumala südames,
siis mida ma nõuaksin sinult?
Mu koguduse inimesed pidid tegema kõiki neid asju,
et tunda end armastatud ja austatuna.
Mu naisel ja lastel pidid olema kõik asjad korras,
et tunda end minu poolt armastatud ja austatuna.
Kui sul on ebamugav olla armastuses, on ka teistel sinuga ebamugav.
Sest sa nõuad, et nad "lööksid pallile õigesti pihta".
Näete, millest kristlaste abielud on tehtud?
Kas saate aru, miks 80% pastorite täiskasvanud lastest
lõpetavad psühhoteraapilise ravi osakondades?
Sest meie, Kristuse ihu juhid, püüame "pallile õigesti pihta saada",
et leida armastust ja heakskiitu.
Mida me nõuame oma lastelt? Täpselt sedasama.
Läksin tagasi merele kala püüdma.
Peale mõne aasta möödumist
tuletasid kõik mulle meelde Jumala kutsumist mu elus.
Mul oli midagi viga,
sest ma püüdsin kala ja lõbutsesin mere peal.
1988 a läksin tagasi teenistusse. Pidasin seekord 3 aastat vastu.
Olin meeskonnaliige, treenitud igal seesmise tervenemise alal.
Olin läbinud iga tervenemise palve, mida inimkond teab.
Olin isiklikult läbinud mitmeid tervenemise ja vabanemise sessioone
ning mu 60-70 h nädalas töö oli viia teisi vabaduse ja tervenemiseni.
Ma suutsin teisi vabastada,
aga mu oma perekond oli katki, sest ma ei osanud olla armastuses.
Sa võid saada päästetud ja saada täidetud Jumala Vaimuga;
sa võid saada tervendatud ja vabastatud;
sul võib olla teenistus, kus inimesed vabanevad
ja sa võid juhtida paljusid Issanda juurde.
Ma tegin kõiki neid asju.
Võid palvetada 2h päevas ja lugeda 10 ptk päevas - tegin seda.
Võid paastuda 60-70 päeva aastas - ma tegin seda.
Võid olla absoluutse puhtuse, aususe ja moraalsuse mees.
Mina olin.
Aga kui sa ei oska olla armastuses, võitled masendusega kogu oma elu.
Ei-ei, sa ise ei tunne midagi, aga su perekond on masenduses.
Mu naise depressioon liikus edasi-tagasi.
3 aasta pärast, 1991 a, olin jälle läbipõlenud, .
Alustasime uue tervenemise ja taastamise teenistusega.
Meil oli väike koht rannas, kuhu inimesed said tulla
ja kus me armastasime neid ning hoolisime neist.
Olime ise saanud palju kordi haavatud; tihti omaenese süü läbi.
2 aastat oli rahu ja puhkus.
Vahel, kui pole kirikut, mida kantseldada, on võimalik puhata.
Aga siis tuli uuendus. Kukkusime sisse 1994 a.
Edu oli tulemas mu suunas, nii et hoidke alt!
Sest nii, kui ma saan edukaks, muutub oluliseks see,
kes on siin all ja kes üleval.
Uuestisündinud, vaimuga täidetud. Olin võitnud tuhandeid hingi Issandale.
Olin vabastanud tuhandeid abielusid.
Aga mu elus oli ikka midagi,
mis polnud kogenud Jumala armastuse täiuslikkust.
Ma ikka veel ei osanud olla armastuses.
Leidsin oma identiteedi, armastuse ja heakskiidu oma teenistuses.
Jätsin paljusid inimesi tee peale haavatuna.
1995 aastal ei pidanud mu naine enam vastu.
Suurem osa teist, naised, poleks nii kauagi vastu pidanud.
Aga mu naine kasvas üles suurepärases, armastust täis kodus.
Ta isa valas armastust ja heakskiitu ta üle,
nii et tal oli tugev armastuse vundament.
Ta pidas vastu 20 aastat.
1995 a polnud mul enam mitte midagi anda.
Olin andnud kõik, mis suutsin.
"Peame su viima mõnele uuenemise koosolekule."
Ma ei taha uuenemise koosolekut.
Sest enne, kui sa sinna lähed ja sealt teistsugusena tagasi tuled,
ma ei usu, et sellel on mulle midagi pakkuda.
Tahan näha, et see muudab sind.
Lõpuks läks asi nii hulluks,
ma sain aru, et pean otsima talle abi.
Ma tõesti ei arvanud, et mul on probleem.
Kui sa ei puutu kokku armastuse tunnete -ja lähedusega,
puutud kokku ainult kohustuste, teenistuse, seaduse ja tõega.
Kui sul läheb hästi, pole moraalseid ebaõnnestumisi,
palvetad rohkem kui kõik teised, paastud rohkem kui teised.
Ma paastusin iga 3 kuu tagant viis päeva.
Istusin Jumala ees, kohtusin Temaga.
Tulin koju ja rääkisin oma naisega.
"Ootan ikka veel, et sa õpid olema armastuses."
Viimase võimalusena tõin ta siia.
"Tervenemise elu teeb haiget" konverents 1995.
Läksime lõpuks pastorite pärastlõunasele sessioonile.
Panin ta esimesse ritta istuma.
Siis kutsus keegi eespalvele naisi, kes olid teenistuses saanud haiget.
Mu naine tõusis koheselt püsti.
Hiljem kuulsin, et mina olin see, kes oli talle teenistuses haiget teinud.
Pastorite naistelt küsiti, mis on kõige hävitavam asi,
mis on aset leidnud nende elus?
Vastus number üks? Päev, mil astusime teenistusse.
Iga 40 pastori kohta, kes alustavad oma teenistusega 20-ndates aastates,
läheb 1 pensionile ja 39 on enne seda täiesti kildudeks purunenud.
Iga 100 piiblikoolist teenistusse astuja kohta
lahkub 80% teenistusest esimese 5 aasta jooksul
ja ei tule kunagi tagasi.
Nad on omadega täiesti katki.
Tol päeval lamas mu naine pikali maas ja lihtsalt nuttis.
Järgmisena ütles keegi, et tahab palvetada isade eest,
kelle oma isad ei hoidnud neid kunagi süles.
Nad hakkasid palvetama 200 inimese eest, kes seal olid.
"Võta nad oma sülle ja anna neile armastust,
mida nende isad ei suutnud anda."
Hakkasin kontrollimatult nutma. Ma ei saanud aru.
Mul polnud ju tundeid, ma ei nutnud.
On päris mugav olla kodus, kus on valu
ja mitte omada tundeid.
See maksab aastate pärast oma abielus kätte.
Hakkasin nutma ja ma ei mõistnud, miks.
Olin 5 aastat tagasi juhtinud oma isa usule.
Mu isast sai mu lähedaseim sõber, olin ta kangelane.
Isa aitas mind kogu aeg, olin talle andestanud.
Olime parimad sõbrad.
Arvasin, et Jumal on kõik tervendanud.
Aga ma ikka ei osanud olla armastuses.
44-aastaselt lamasin maas ja nutsin kontrollimatult.
Jumal viis mind tagasi aega, kus olin 10-aastane poiss.
Ma pole see, kes näeb nägemusi või kukub pikali maha.
Mul pole neid kogemusi, sest ma kontrollin kõiki oma tundeid.
Nutsin ja nägin seda 10-aastast poissi.
Mu vanemate abielu oli selles eaperioodis purunemas.
Kodus oli palju viha, valu ja vägivalda.
Lahendasin seda alkoholiga.
Nädalavahetustel oli me kodu täis valu ja vägivalda.
Ma jooksin magamistuppa, peitsin ennast kappi ja nutsin.
Jäin õhtuti nuttes magama.
See oli mu peidupaik, kuhu sain põgeneda valu eest.
Mõndade jaoks oli see puuonn, nukumaja, voodialune
või trepitagune koht. Kohad, kuhu jooksime, et põgeneda.
10-aastasena olin seal kapis ja nutsin.
12-aastasena polnud mul enam valus.
12-aastasena olin kapis ja ütlesin endale:"Ma ei nuta enam."
Astusin kapist välja ja lõpetasin nutmise ning valutunde.
Võtsin kontrolli oma emotsioonide üle.
Aga ma ei mõistnud,
et selletõttu ei tundnud ma end järgmised 32 a mugavalt armastuses.
Ma lõpetasin tunnetamise.
Jumal näitas mulle seda väikest poissi seal kapis.
Ta sisenes sellesse kappi ja istus mu kõrvale.
Ta pani mind enda sülle istuma.
Kõik, mida suutsin mõelda, oli see sama tunne,
nagu tookord mu parima sõbra isa süles.
Sest väiksena ei aidanud mu isa mind kunagi
ega öelnud: "Ma armastan sind, poeg."
Jumal Isa pani oma käed mu ümber ja mu elu suurim vajadus:
olla see väike poiss ja istuda oma isa süles ning kuulda neid sõnu:
"Jack, sina oled mu armas poeg, sinust on mul hea meel.
Armastan sind sellisena, nagu sa oled,
mitte sellisena, nagu ma tahaksin, et sa oleksid."
Ma lihtsalt vajasin kuulda, et mu isa armastab mind,
isegi kui ma ei hoolinud tennisest.
Vajasin kuulda, et ta armastab mind ja on mu üle uhke,
sest ma olen ta poeg.
See on kõige sügavam vajadus su elus.
Sest sind loodi isa armastuse jaoks.
Enamusel meist ei täidetud seda põhivajadust,
kui me ei löönud pallile õigesti pihta.
Kui me ei lõpetanud klassi, ei esinenud õigesti.
44 a oli see vajadus olnud täitmata ja kõik mu suhted olid haiged.
Mu suhe Jumalaga oli haige, mu suhe teenistusega oli haige.
Mu suhe oma perega oli haige.
Tegin kõiki õigeid religioosseid asju, aga ma ei osanud olla armastuses.
Mäletate? Täidetud vajadus teeb sind terveks.
Olin 44-aastane, kui Jumal võttis mind oma sülle ja hoidis mind.
Lamasin maas ja nutsin.
Mõtlesin, kui piinlik see on. Ma ei näita oma tundeid välja.
Kõik need pastorid on siin...
Aga Jumal ütles: "Sa oled tuhandeid miile kodust eemal,
keegi ei tunne sind siin. Saa üle, nad ei näe sind kunagi!"
Ta valetas mulle.
Inimesed räägivad mulle iga kord: "Ma mäletan seda,
sa nutsid nii hullult, ma nägin sind seal."
Aga Jumal sirutus välja selle väikese poisi südamesse.
Ta võttis välja ebaõnnestumise hirmu. Ja ma nutsin.
Rahu tuli mu üle. Ta võttis välja hülgamise hirmu.
Armastuse vastuvõtmise hirmu. Läheduse hirmu.
Siis aga haaras Ta kinni ühest asjast ja ma tundsin,
nagu Ta tõmbaks mu südame rinnust välja.
See oli "selle pilgu" hirm.
Näha oma isa silmades, et mul pole kohta ta südames
enne, kui ma löön pallile õieti pihta.
Ta võttis lõpuks selle hirmu välja ja andis rahu,
mida ma polnud kunagi tundnud.
Ma lamasin seal ja nutsin Jumala süles.
Ma ei tahtnud lahkuda sellest paigast.
Isa võttis mul käest kinni ja jalutas mind kapist välja,
öeldes need lihtsad sõnad.
Ma tavaliselt ei kuule Jumala kuuldavat häält,
aga Ta ütles: "Mitte kunagi enam ei pea sa end peitma hirmu kapis.
Sellest päevast alates on minu armastus sinu peidupaik.
Mine räägi sellest maailmale."
Hakkasin põrandalt püsti tõusma ja olin tänulik, et kõik olid läinud.
Aga mu naine oli seal, see oli raske.
Sest 44 aastat polnud ma kunagi kontrolli alt väljas olnud.
Selles hetkes olin ma nõrk. Ta polnud näinud mind nutmas.
Pidin peaaegu roomates väljuma sealt ja ta aitas mind autoni.
Mu lapsed olid seal ja küsisid: "Mis isaga juhtus?"
Ma ei tea.
Vaatasin oma lapsi ja hakkasin nutma.
Sest kõik need aastad, kui ma ei osanud olla armastuses,
ei näinud ma, millist valu see mu lastele põhjustas.
Kui vaatasin oma lapsi ja naist, olin näinud ainult seda,
mida nad ei tee, et teha mind õnnelikuks,
et täita mu vajadusi.
Läksin motellituppa tagasi ja vaatasin oma lastele silma.
Esimest korda elus tundsin valu, mis mu lastel oli,
sest neil polnud kohta mu südames. Sest ma ei osanud olla armastuses.
Murdusin ja hakkasin nutma.
Ma ei suutnud 4 kuud ilma nutmata oma lastele silma vaadata.
Mu vanim poeg oli 17-aastane.
Ta ei tahtnud mind näha ja elas oma magamistoas.
Mu tütar lõpetas just kooli ja ma olin ta hävitanud.
Ta oli 14-aastane, elas oma toas ega tahtnud välja tulla.
Ta ropendas nagu meremees ja oli väga vihane.
Mu 9-aastane Josh on täiesti omaette teema,
ta lihtsalt kargles ringi.
Aga ma olin kaotanud oma kaks last.
Nad tulid elutuppa istuma lihtsalt selleks, et mulle otsa vaadata.
Nad teadsid, et iga kord, kui näen nende silmi, hakkan nutma.
Sellest sai nende jaoks nali.
"Lähme vaatame, kas issi hakkab nutma."
Kui neile otsa vaatasin, tundsin järsku seda valu,
mis oli sel 10-aastasel poisil.
Valu, mida otsustasin 12-aastaselt mitte kunagi enam tunda
ja mida kontrolli all hoidsin.
Vaatasin oma lastele silma ja mõistsin, et minust oli saanud mu isa.
Ma olin hea isa!
Ma varustasin neid, täitsin nende vajadusi.
Mäletate? Ellujääjad näitavad oma armastust sellega,
kui õpetavad oma lapsi ellu jääma ja varustavad neid.
Ma olin ellujääja.
Ma ei peksnud neid halastamatult.
Vahel ma küll karjusin nende peale - lihtsalt, et nende häältest üle olla.
Olin alati seal, olin ustav ja lojaalne.
Aga ma ei osanud olla armastuses.
Neli kuud läks mööda. Mu tütar tuli mu juurde ja andis mulle selle.
22. aprill 1996.
Mu naine oli rääkinud 1,5 aastat,
et tal pole vaja käia tervenemiskoosolekutel enne,
kui näeb minus muutust kodus, laste ja tema suhtes.
Ta ütles, et ei usu, et see on päris.
Kui ma käisin koosolekutel kogemas Jumala ligiolu,
nägin seda kui väge ja võidmist.
Enne 1995 novembrikuud polnud ma seda näinud seal...
Sellepärast nii paljud inimesed, kes käivad uuenemiskoosolekutel,
ei muutu kunagi.
Nad näevad seal Jumala väge ja võidmist.
Aga nad ei saa aru, et see on Roomlastele 5:5.
Püha Vaim valab välja Jumala armastust sinu südamesse,
kus on su sügavaim vajadus.
Kui sa võtad vastu Jumala ligiolu,
hakkab Tema armastus täitma su sügavaimat vajadust
ja sa saad terveks.
Kui sa saad terveks,
toimub ka kasvamine ja küpsus kõigis su suhetes.
Ma tõusin siis voodist üles ja küsisin: "Issi, kas nutame jälle?"
Ja me nutsime.
Mu lapsed istusid mitmeid kuid ja lihtsalt vaatasid mind.
Nad ei riskinud oma südamete avamisega.
Mul oli olnud neid kohtumisi ka varem.
Teate, tihti me hoiame neid asju endaga kaks nädalat.
Paljude teie jaoks seekord midagi muutub.
Neli kuud läks mööda ja mu tütar andis mulle selle,
ta polnud aasta aega minuga rääkinud:
Siin on kirjas: "Mind on elus kõige rohkem mõjutanud minu issi."
See oli ta inglise keele essee.
Ta õpetaja oli andnud neile ülesande kirjutada 3 lõiku inimesest,
kes on neid elus mõjutanud.
"Mind on elus mõjutanud kõige rohkem minu issi.
Tema läbi olen näinud Jeesuse silmi ja tundnud Tema lõpmatut armastust.
Mõni aeg tagasi oli mu isa mees, keda oli vaja karta.
Ta oli kuri laevakapten.
Nüüd aga on ta õrn nagu lammas ja täpselt sama armastav.
Vaadates oma isa muutust, olen inspireeritud ise muutuma.
Tema uus kannatlikkus on mind aidanud läbi sellest raskest aastast.
Näha oma isa armastamas Jumalat nagu ei kunagi varem,
on teinud minus imesid."
Selle asemel, et rääkida Jumalast kui pühast olevusest,
ta räägib ta Temast kui oma issist.
"Selle asemel, et oma isa karta, võin ronida ta sülle ja leida rahu.
Kõige enam väärtustan oma isas tema naeratust.
Mulle meeldib see, kuidas ta istub koos minuga ja aitab mind armastuses.
Kui ma teen midagi head, paneb ta seda ka tähele.
Minu isa on muutunud nii paljudel elualadel.
Olen nii uhke ta üle.
Iga kord kui ta vaatab mu poole ja naeratab,
plahvatan ma seesmiselt rõõmust.
Mu isa on olnud mu suurim mõjutaja need neli kuud.
Andestan talle, et ta oli varasematel aastatel kuri kapten.
Armastan sind, issi."
Mu südame kõige sügavam vajadus oli, et isa vaataks mu poole ja naerataks.
Et ta ütleks: "Jack, ma armastan sind sellisena, nagu sa oled,
mitte sellisena, milline sa peaksid olema."
"Ma armastan sind sellisena, nagu sa oled,
mitte sellisena, nagu teised arvavad, et sa peaksid olema."
Kui Jumal täitis selle vajaduse mu südames,
olin võimeline täitma vajaduse oma tütre südames.
Mul on kahju, et võttis aastaid, enne kui suutsin kohtuda oma pojaga.
Sellest räägin teisel koosolekul.
Johannese 17:23 ütleb Jeesus,
et Isa armastab sind samamoodi nagu Ta armastab mind.
Isa armastab mind samamoodi, nagu ta armastab Jeesust.
See pole seepärast, mida sina oled teinud,
vaid seepärast, mida Jeesus on teinud.
Me läheme järjest sügavamale selle sisse.
Aga paneme hetkeks oma silmad kinni.
Tol päeval sulasid pingutamine ja hirm ära mu elust.
See päev oli meie pere jaoks pöördepunktiks.
See muutis meie abielu.
Aja jooksul oli mu halb kogemus isa embusest
muutnud mu suhet oma lastega.
Jumal tahab alustada, aga kõige tähtsam on see:
kas sa oled võtnud vastu Jeesuse Kristuse oma päästjana?
Kas sa oled kutsunud Ta oma südamesse?
Siin võivad olla mõned inimesed, kes pole seda otsust veel teinud.
Võib-olla tegid seda lapsena, aga sa pole elanudd koos Jumalaga,
kuid mingil põhjusel oled täna siin.
Tead, et pead tulema tagasi.
Tead, et pead võtma Jeesuse vastu oma päästjaks.
Kui see oled sina, siis tõsta oma käsi.
Siin on üks, kes soovib seda teha. Võib-olla tegid seda lapsena.
Ma olin kirikus ristitud, aga ma polnud kunagi Jeesust vastu võtnud.
Siin võib olla keegi, kes pole seda teinud.
Tead, et pead Ta vastu võtma.
Võib-olla tegid seda lapsena, aga oled Ta maha jätnud
ja pead täna tulema tagasi koju.
Siin on üks, kes tahab tulla koju Isa juurde.
Viime selle kaugemale.
Võib-olla leidsid ennast minu loos ja võitlustes õppida olema armastuses.
Sa soovid palvetada, et vabaneda oma maise isa kojast
ja liikuda sügavamale lähedusse, mis Jumalal Isal on sinu jaoks.
See algab oma maisele isale andestamisest.
Kui sa oled võidelnud aastaid ja tahad paluda selle palve,
palun, et tõuseksid püsti seal, kus sa oled.
Kui paljud siin tundsid end ära? "See olen mina, tahan palvetada."
Kui leidsid, et ei oska olla armastuses.
On veel neid, kes tahavad palvetada.
Kui tunned end vabamalt, võid leida koha siin ees
või külgede pealt, kus võid põlvitada või pikali olla.
Tahan, et leiad turvalise koha, kus tunned, et suudad palvetada
ja võtta vastu midagi sügavamat.
Tahan paluda Jeremyt mängima midagi taustaks.
Võite veel tulla ja heita siia pikali.
Võite põlvitada ka seal, kus olete.
Palume vabanemist valust ja hirmust, mis olid maise isa kojas.
Tahan kutsuda sind astuma välja.
Võid palvetada seistes või põlvitades.
Kui keegi tunneb, et suudab paremini vastu võtta siin ees,
võite siia tulla.
Tahan tuua selle risti ette.
See saab olema raske osa.
Tahan, et tood välja oma maise isa kuju.
Milline oli su suhe isaga, mis mälestused sulle meenuvad?
Ma ei taha, et see täiskasvanud 49-aastane mees palub selle palve.
Tahan, et see 8- või 10-aastane palvetab.
Võta välja see mälestus, mille Jumal valgustas.
Milliseid tundeid sa tookord lapsena tundsid?
See võis olla päev, mil taandasid oma südame oma isast.
Tahan, et see väike laps sinu sees ütleb selle palve koos minuga:
"Isa, ma toon su ette oma maise isa.
Toon ta Jeesuse Kristuse risti ette.
Pean ta lahti laskma."
Tahan, et see väike poiss ütleb seda:
"Isa, vajan nii väga su armastust.
Isa, sa polnud alati olemas mu jaoks.
Sa polnud alati turvaline.
Aga isa, ma pean sulle andestama,
et sa ei pakkunud mulle turvalist kohta oma südames."
Palun eestpalvetajaid ringi liikuma ja palvetama.
Palvetage koos minuga:
"Isa, pean andestama sulle, et sa ei näidanud välja oma armastust.
Pean andestama sulle, et sa ei võtnud mind oma sülle
ega öelnud mulle, et armastad mind.
Ei öelnud, et oled mu üle uhke.
Et su armastus polnud alati turvaline.
Ma pean sulle andestama, isa.
Isa, oli aegu, kui võisin sulle silma vaadata
ja nägin su silmadest, kuidas sa polnud minuga rahul.
Sest ma ei teinud asju õigesti.
Kuid just siis, kui ebaõnnestusin kõige rohkem, isa,
vajasin su armastust ja heakskiitu.
Tegi haiget, et sa ei suutnud seda anda.
Isa, pean sulle andestama.
Isa, lasen sinust lahti.
Lasen lahti su võimetusest väljendada armastust.
Isa, pean andestama, et sa ei mänginud minuga piisavalt.
Vajasin, et sa naeraksid minuga,
mängiksid ja oleksid minuga lapsemeelne.
Aga isa, sul oli nii kiire.
Isa, sa polnud alati mu jaoks olemas. Ma pean sulle andestama.
Pean sust lahti laskma, isa.
Isa, ma vajasin kedagi, kes kaitseks mind.
Nende eest, kes mind narrisid.
Nende eest, kes tegid mulle haiget.
Aga isa, sa ei kaitsnud mind.
Ma andestan sulle, isa.
Tean, et olid oma valus kinni.
Sa ei suutnud näha mu vajadust.
Sa ei suutnud täita mu vajadusi.
Kaitsmise vajadust,
kiindumuse vajadust,
armastuse vajadust.
Ma andestan sulle.
Andestan sulle, et sa ei loonud minuga sidet.
Et sa ei veetnud minuga aega, ei rääkinud minuga.
Ma andestan sulle ja lasen sinust lahti, isa.
Isa, pean andestama sulle valu eest, mille me koju tõid.
Valu eest, mida emale põhjustasid."
Lase valust lahti.
Ära karda lasta lahti valust, mille oled maha surunud.
Lase sellel valul ja vihal tulla esile.
Tihti me surume valu tundeid maha.
Ma tegin seda 44 aastat.
Jumal puudutas paljusid mu elualasid,
aga see takistas mind vastu võtmast Tema armastust.
Kartsin, et pean kokku puutuma oma lapsepõlve valuga.
Isa, andestan sulle valu, mis tekitasid emas.
Sest sa ei osanud olla armastuses.
Isa, andestan sulle valu, mida tekitasid mu vendades ja õdedes.
Sest sa ei osanud olla armastuses.
Lasen sinust lahti, isa.
Isa, lasen lahti sellest, et olid nii hõivatud tööga.
Sul polnud mu jaoks aega.
Kõik muud asjad tundusid su jaoks tähtsamad.
Isa, ma lasen sust lahti.
Isa Jumal on kutsunud mind enda armastuse juurde.
Pean lahti laskma sinust, isa.
Vajadusest, et sa seaksid minuga asjad korda.
Pane see vajadus risti alla, tahtmine, et ta tuleks ise vabandama.
Paneme selle maha.
Pane risti alla maha kõik viha.
Pane maha pettumus,
et isa ei olnud sinu jaoks olemas.
Lasen lahti leinast.
Ta oli elanud kogu oma elu täitmata vajadusega.
Ta ei suutnud täita minu vajadust, enne kui tema vajadus sai täidetud.
Lasen temast lahti."
Pane kõik risti alla.
Anna talle andestuse kingitus.
Kui me mõistame,
et meie maiste isade vajadused on olnud kogu elu täitmata,
ja seetõttu ei saanud nad ka meie vajadusi täita.
Sealt algab andestus.
Nüüd, räägime Isa Jumalaga, et kogeda Isa armastust.
Mu isa armastus oli ebatäiuslik.
Ta oli võimetu täitma minu vajadust.
Otsustasin talle andeks anda.
Aga kõik need aastad ma vajasin isa.
Tundsin, et mul pole ühtki turvalist isa, kelle juurde minna.
Isa, olen kartnud sind.
Aga ma tulen su juurde, Abba Isa.
Jeesus ütles, et ta ei jäta mind maha nagu orbu
või kedagi, kellel pole turvalist kohta,
pole kohta isa südames.
Isa, palun, et sa jookseksid mu poole.
Jeesus ütles, et sa tuled mu juurde ja teed minu sisse oma kodu.
Valin sind oma isaks.
Sest sa oled armastav isa.
Sa ei mõista mind hukka.
Kõik su pilgud on armastuse pilgud.
Kõik su mõtted on armastuse mõtted.
Sest armastus ei mõtle kurja.
Kõik su mõtted on head,
mitte kurjad minu suhtes.
Valin olla sinu poeg, tütar.
Abba Isa, tulen sinu juurde koju.
Vaata, kuidas Isa Jumal jookseb su juurde,
nagu ta jooksis kadunud poja juurde.
Kas näed Teda tulemas?
Riski avama oma süda Talle,
lase Tal valada Jumala armastust selle väikse lapse südamesse,
mitte täiskasvanu südamesse.
Vaata, kuidas Ta sirutab su poole ja võtab su sülle.
Andes sulle armastust, mida su isa ei osanud anda.
"Olen sind alati armastanud igavese armastusega."
Ta on valanud su üle armastuse ja headusega.
Pole olnud ühtki hetke,
mil Ta armastus ei oleks välja sirutatud su poole.
Heebrealaste 16:7 ütleb, et ta ei häbene olla su Jumal.
Ta ei häbene sind, mida sa oled teinud või kus oled olnud.
Sest Ta armastab sind sellisena, nagu sa oled.
Pole midagi, mida saaksid teha, et olla armastatud.
Võta vastu.
Ta armastus on kingitus.
See pole autasu asjade eest, millega oled püüdnud välja teenida.
Johannese 5:22 ütleb, et Jumal ei mõista kohut kellegi üle.
Jah, Ta distsiplineerib neid, keda ta armastab.
Aga Ta ei süüdista, mõista kohut ega kritiseeri.
Ta armastab sind sellisena, nagu sa oled.
Riski avama oma süda, lase Ta armastusel tulla.
Kui sa pead lahkuma, oled vaba minema.
Lase Ta armastusel tulla.
Johannese 14:18 Jeesus ütles, et Ta ei jäta sind nagu orbu,
vaid ta tuleb su juurde.
Salm 21 ütleb kreeka keeles, et Ta teeb oma armastuse tuntuks.
Salm 23 ütleb, et Tema koos Isaga teeb oma kodu sinu sisse.
Isa tahab tunda end nii mugavalt sinu armastuses.
See ei põhine kõigi asjade õigesti tegemisel.
Tingimusteta armastus ei lähtu andjast ega vastuvõtjast.
Tingimusteta armastus lähtub andja iseloomust.
Lähtub sellest, mida Jeesus on teinud.
Isa, vala välja oma armastus.
Näe Teda jooksmas su poole.
Kuulutame hingamise päeva.
Kolime nad välja pingutamise ja hirmude majast.
Nad sisenevad hingamise päeva Isa majas.
Tõlge: Sanna Pitko