Hei! Olet tervetullut jatkamaan tutkimusmatkaa Ilmestyskirjaan.
Tällä kertaa tutkimme lukuja 2 ja 3 -
eli Jeesuksen kirjeitä apostoli Johanneksen ajan 7 seurakunnalle.
Kukin seurakunnista oli osaltaan aikansa merkittävä seurakunta.
Toki muitakin seurakuntia oli.
Kirjeissä on havaittavissa yhteinen selkeä rakenne.
Kirjeet alkavat osoituksella, mille seurakunnalle kirje lähetetään.
Niissä on Jeesuksen henkilökohtainen tervehdys.
Sitten seurakunnasta riippuen hyväksyntää, moitetta, kehotusta.
Jokaiselle on vetoomus ja vakuutus.
Ensimmäinen kirje on Efesoksen seurakunnalle.
Efeso oli Johanneksen aikana varakas, suuri satamakaupunki, -
Aasian valoksikin kutsuttu.
Siellä oli Artemiin valtaisa temppeli.
Siellä oli laaja kirjasto. Siellä oli iso amfiteatteri.
Se oli myös epäjumalanpalvonnan keskuspaikkoja.
Toki siellä oli hyvin elävä ja vahva seurakunta.
Olihan Paavali opettanut siellä yli kahden vuoden ajan.
Se oli merkittävä seurakunta. Kirje kuuluu näin: -
Jeesuksen tervehdys tarkoittaa, että Hän on läsnä seurakunnassaan.
Ja Hän sanoo: -
Mutta seurakunta saa myös moitetta.
Tässä kirjeessä tulee esille herätyshenkisyys ja ensirakkaus.
Efeso oli ollut niistä kuuluisa, mutta jotakin oli tapahtunut.
Se oli kadottanut ensirakkauden.
Mitä on tämä ensirakkaus, josta tässä puhutaan?
Ajattelepa, oletko itse ollut joskus rakastunut?
Silloin rakkautesi kohde täyttää sinun mielesi -
ja vain odotat sitä, että saisit viettää aikaa rakkaasi kanssa.
Sydän on täynnä toisen tuntemista ja kaipuuta.
Niin oli ollut Efesoksen seura- kunnalla suhteessa Jeesukseen.
Mutta sitten, oliko käynyt näin?
Uskostakin oli tullut arkista rutiinia, puurtamista, -
josta oli kadonnut ilo.
Kehotus on vakava, mutta se on myös suoraan Jeesuksen sydämeltä tuleva.
Palaa rakkauteen. Palaa ensiajan tekoihin, rakkauden tekoihin.
Palaa myös siihen, että vieroksut syntiä.
Haluat taistella syntiä vastaan. Haluat elää Jeesuksen yhteydessä.
Jeesus arvostaa sitä, että seura- kunta ei voi sietää pahoja ihmisiä.
Onkohan tämä asia unohtunut meidän aikanamme?
Tämä on aika vahva Sana, mutta tässä Jeesus sanoo suoraan näin.
Seurakunnan ei tulisi sietää tietoista pahuutta -
ja Raamatun vastaisuutta keskuudessaan.
Jokainen meistä on paha, -
mutta on eri asia harjoittaa tietoista pahuutta.
Erityisesti Jeesus mainitsee kirjeessä nikolaiitat, -
joiden tekoja Hän inhoaa.
Nikolaiitat oli ilmeisesti eräs varhainen gnostilaisuuden muoto, -
jossa henkisyyttä korostettiin, ruumiillisuutta väheksyttiin.
Tämä johti myös siihen, -
että ehkä nikolaiitat tunnettiin epäsiveellisestä elämästään -
ja Jumalan Sanan väheksymisestä, ja siitä Jeesus oli murheellinen.
Seurakunnalle tulee vetoomus: -
Tämä vetoomus on kaikille seurakunnille yhteinen.
Ja sitten on erityinen vakuutus: -
Päämäärä on pidettävä mielessä.
Toinen kirje on Smyrnan seurakunnalle.
Johanneksen aikana Smyrna oli kaunis satamakaupunki, -
mutta myös keisarin palvonnan keskus.
Kristittyjä vainottiin.
Ikävää on, että juutalaisetkin osallistuivat suoraan vainoihin, -
ja se näkyy kirjeessä.
Nykyisin Smyrna on miljoonakaupunki Izmir.
Kirkkohistoriallisesti ajatellaan, -
että se kuvaa vainotun seurakunnan aikaa ensimmäisinä vuosisatoina.
Kirje kuuluu näin: -
Jeesus on lähellä niitä, joita vainotaan.
Hän tuntee jokaisen vainon alla olevan ja Hän rohkaisee.
Hän on omiaan lähellä.
Eikä se koetus, joka on kohdannut tuotakin seurakuntaa, -
ole kestävä loputtomiin, vaan sille on määräaika.
Sitä tuo kymmenen päivää ilmeisimmin tarkoittaa.
Seurakuntaa ei moitita lainkaan. Ja sitä kehotetaan: -
Tämä tilanne oli vakava vainotuissa seurakunnissa.
Ihmiset miettivät, luopuako uskosta, jos vaihtoehtona on kuolema.
Jeesus kertoo, -
että Hän on lähellä omiaan, joita ahdistetaan.
Mutta Hän myös kertoo, että on vakava asia kieltää Hänet.
Kirjeen sävy nousee tästä.
Alkuseurakunnan aikaan -
ero maailman ja seurakunnan välillä oli selvä.
Miten on meidän aikanamme? Sanotaanko ihmisille: -
"Tule seurakuntaan. Mikään ei muutu sinun elämässäsi."
Vai onko seurakunnalla tarjottavana jotain ainutlaatuista, -
jotain, josta ihminen voi joutua myös koetteelle, -
mutta joka yksin vie perille ikuiseen elämään.
Näitä asioita meitä herätetään pohtimaan.
Saatamme murehtia vainottujen seurakuntien tilaa, -
mutta tulisiko meidän enemmän murehtia omaa tilaamme?
Seuraava kirje on Pergamonin seurakunnalle.
Siellä oli suuri Zeuksen temppeli Johanneksen aikana.
Se oli myös toisen epäjumalan, Asklepionin, palvonnan keskus.
Sielläkin oli suuri kirjasto.
Kaupunki onkin tunnettu siitä, että siellä keksittiin pergamentti, -
joka tulee siis sanana kaupungin nimestä.
Nykyisin siellä on Bergaman kaupunki.
Kirkkohistoriallisesti ajatellaan tämän kuvaavan valtiokirkon aikaa -
300-luvulta 500-luvulle eli keisarin suosion aikaa.
Kirje kuuluu näin: -
Vahvaa tekstiä! Mutta ajattele, mitä Jeesus tässä sanoo.
Tämä on Jeesuksen kirje seurakunnalle.
Tässä puhutaan epäjumalanpalvon- nasta kertoen, mitä se todella on.
Se on ihmiselle kadotukseksi.
Jeesus sanoo siitä suoraan, että se on saatanan työtä.
Ja epäjumalanpalvonnan paikka on paikka, jossa saatana asuu.
Meidän ei tule leikitellä tuollaisilla asioilla.
Jeesus viittaa myös siihen, miten seurakunta voi olla lujilla -
siellä, missä epäjumalanpalvontaa on, mutta vaihtoehtoja ei ole.
Usko Jeesukseen on elinehto.
Seurakunnalle tulee myös moitetta: -
Taas kohtaamme viittauksen nikolaiittoihin, -
ja Jeesus sanoo, miten Hän inhoaa tuollaista elämää.
Hän varoittaa siitä vakavasti, sillä kehotus kuuluu: -
Sanallaan Jeesus paljastaa väärän elämän.
Sanallaan Hän haluaa puhdistaa meidät väärästä elämästä.
Kuulemmehan, mitä Hän sanoo: -
Mihin tässä viitataan?
Taas on vainottu seurakunta. Manna tarkoittaa Jumalan huolenpitoa.
Valkoinen kivi viittaa sen aikaisiin oikeuskäytäntöihin.
Oikeusistuimessa syytetyn edessä -
valkoinen kivi tarkoittaa, että hän on syytön.
Jos kivi oli musta, se tarkoitti, että hän on syyllinen.
Nyt Jeesus kertoo anteeksiantamuk- sestaan, joka Hänessä todella on.
Hän puhdistaa meidät verellään, antaa uuden elämän.
Minkä arvoiseksi katsomme tuon elämän?
Tänäkin päivänä saatana langettaa, kuten Bileamin aikaan, -
alentamalla käyttäytymisnormit.
Valvommehan tässä?
Ymmärrämmehän, mitä aikaa elämme?
Seuraava kirje on Tyatiran seurakunnalle.
Tyatira oli pieni läpikulkukaupunki.
Mutta vaikka se oli pieni kaupunki, sille kirjoitetaan laajin kirje.
Siellä oli roomalainen varuskunta. Siellä oli Apollon temppeli.
Siis sielläkin epäjumalanpalvelusta.
Oli purppurakankaan valmistusta, kauppakiltoja. Siis varakkuuttakin.
Nykyään se on Akhisarin kaupunki.
Kirkkohistoriallisesti ajatellaan, -
että tämä kuvaa keskiajan kirkkoa noin vuosina 500-1500.
Kirje kuuluu näin: -
Jeesus näkee ja Hänellä on valta myös tuomita. Ja Hän sanoo: -
Tyatira varoittaa meitä kompromisseista.
Väärästä mukautumisesta maailman menon mukaan.
Ajattele, tämä on Jeesuksen suoraa puhetta.
Näin Jeesus katselee seurakuntia.
Kehotus kuuluu: -
Voi, miten syvällisiä ajatuksia saamme tässä kuulla!
On merkitystä sillä, että haluaa elää Jumalan mielen mukaan.
Ilmeisesti Jeesus viittaa tässä tu- levaan 1000-vuotiseen valtakuntaan.
Siellä ne, jotka olivat Hänelle uskollisia, -
saavat hallita Hänen kanssaan.
Tuo aamutähtikin viittaa tässä Jeesukseen itseensä.
Sitten on kirje Sardeksen seurakunnalle.
Sardes oli aikanaan valloittamaton vuorikaupunki.
Kroisos, tunnettu yhtenä maailman rikkaimmista hallitsijoista, -
oli yksi sen hallitsijoista.
Se oli vauras ja itseriittoinen kaupunki.
Nykyisin sen alueella sijaitsee Sart-niminen kaupunki, -
joka suomeksi on 'savikylä'. Ajat ovat muuttuneet.
Kirje kuuluu: -
Seurakunta saa lähinnä moitetta.
Mikä tässä kirjeessä on erityistä?
Sardes oli vaikeasti valloitettava vuorikaupunki.
Kuitenkin se historian aikana valloitettiin muutamankin kerran.
Siitä tuli varomaton, välinpitämätön, itseriittoinen.
Se kuvitteli itsessään liikaa. Se näki itsensä väärässä valossa.
Se näki itsensä elävänä, vaikka se oli kuollut.
Tässä on kehotus meille valvoa elämäämme.
Onhan nimemme elämän kirjassa?
Seuraavaksi, kirje Filadelfian seurakunnalle.
Kaupunki oli kauppapaikka, jossa oli runsasta epäjumalanpalvontaa.
Nykyisin se on Alasehirin kaupunki. Kuvaa lähetyskirkon aikaa.
Kirje kuuluu: -
Jeesuksella on valta sulkea ovet ja avata ovet. Ja Hän sanoo: -
Vainottu seurakunta on usein se elävin seurakunta, -
joka välittää evankeliumia jatkuvasti eteenpäin.
Olemmehan me evankeliumin välikappaleita?
Viimeinen kirje on Laodikean seurakunnalle.
Laodikea oli rikas, rahaliikenteen keskus, teollisuuspaikka.
Se oli kaupunki, jossa ei ollut omaa vesilähdettä -
kuten monissa muissa kaupungeissa ympärillä.
Sinne johdettiin vesi muualta.
Kun vesi saapui kaupunkiin, se oli jo haalistunut.
Laodikea kuvaa luopioseurakuntaa. Kirje kuuluu näin: -
Seurakunta ei saa mitään hyväksyntää. Se saa moitteen.
Jeesuskin oli joutunut tämän seurakunnan ulkopuolelle.
Hän saattoi vain kolkuttaa seurakunnan ovella.
Seurakunta oli rikastunut.
Rikastuminen oli tuonut mukanaan penseyden ja välinpitämättömyyden.
Koko Jeesuksen vahva puhe herättelee juuri tämän asian suhteen.
Kuinka vaarallista on penseys ja välinpitämättömyys.
Jos olisikin kuuma tai kylmä, mutta kun on penseä.
Penseys ja välinpitämättömyys johtavat nopeiten -
hengelliseen kuolemaan.
Silloin seurakunnasta tulee kuollut.
Saavathan nämä Jeesuksen sanat näille seitsemälle seurakunnalle -
herätellä meitäkin näkemään, mikä on tärkeintä.
Se sydämen elämä Jumalassa, sydämen yhteys Jeesukseen, -
herkkä, avoin omatunto.
Niitä asioita Jeesus tahtoo meissä nähdä. Aamen.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare
Jos haluat tukea tämän ohjelmasarjan tuottamista, -
käytä kuvaruudussa näkyvää tilinumeroa.
Muista myös viite, niin tukesi koh- distuu juuri tähän ohjelmasarjaan.
Tukeasi tarvitaan. Kiitos rukouksistasi.
Kiitos taloudellisesta tuesta.
Jumala sinua siunatkoon.