"Hoia oma armastust" on saatesari,
kus otsitakse ja leitakse vahendeid abielu ülesehitamiseks argipäevas.
Tänase saate juhtideks on Paula ja Heikki Ranssi.
Nad on tõelised abielutöö sangarid,
olles töötanud ühesoos üle 30 aasta abielusuhete parandamise nimel.
Tuhanded soomlased on käinud
nende poolt korraldatud abielulaagrites.
Head vaatajad, hoidke oma armastust perekond Ranssi juhtimisel!
HOIA OMA ARMASTUST!
8. osa Enesehinnang
Meil on täna külas abielupaar Espoost -
Jukka Ketoja ja Ulla-Maija Lammi-Ketoja.
Nii tore, et saite tulla!
Jukka, tahtsin esmalt küsida, millega sa oma igapäeva leiba teenid?
Ma mõtlen paberite elu peale - olen paberi füüsik;
selle uurija.
Kas sa parandad või nõrgendad paberi kvaliteeti
või mida su töö endast kujutab?
Tänapäeva peamine eesmärk on muuta paberi hinda odavamaks,
sest paberi enda kvaliteet on väga hea.
Kas paber muudetakse siis õhemaks,
või töödeldakse seda mõnel uuel moel?
Õhemaks ei tehta,
kuid püütakse vähendada üht paberis leiduvat ainet,
nii et see muutuks poorsemaks.
Hea küll.
Ja sina Ulla-Maija?
Mina tegelen lehe tegemisega, olles vabakutseline toimetaja.
Ja sa kasutad selleks seda paberit, mida Jukka toodab? - Just nii.
Paber mängib meie elus väga suurt rolli.
See on päris hea kooslus.
Kuidas lastega lood on?
Lastega on nii, et neil on paberist juba kõrini.
- On nad veel ühises pesas, või juba kodust välja lennanud?
Tütred on juba oma teed,
kuid pojad püüavad veel arendada end.
Meil on kaks 20+ vanust poega.
Kas keskeakriis räsib ka te enesehinnangut,
mis on me tänase saate teemaks?
Kuna mul pole aimugi, mis see keskeakriis on,
on ka raske öelda, on see meid tabanud või mitte?
- On sul elu jooksul üldse mingeid kriise olnud?
Ei.
Paula mainis ennist,
et me tänaseks teemaks on enesehinnang.
Kui rääkida lühidalt sellest, mis see enesehinnang üldse on,
siis tegu on pildiga, mis mul on iseendast.
See pilt võib olla kujunenud juba varases lapsepõlves.
"Olen ma hea?
Või olen ma vähemalt teatud valdkondades halb?"
Lapsepõlves kogetud tagasiside
mõjutab me enesehinnangut väga palju.
Kui mõelda väikese lapse peale, siis laps ju jumaldab oma ema ja isa.
Poiss veel eriti isa.
Kui isa pöörab pojale tähelepanu, vaadates talle silma;
hoides teda enda ligi ja teda hellitades
ning talle aega pühendades,
siis laps teeb sellest järelduse,
et inimene, keda ta nii väga imetleb ja armastab -
keda ta ühtpidi otsekui jumalaks peab,
sest lapse meelest teab ju isa kõike!
Isa on tema kõik kõiges.
Kui taoline isik pöörab mulle tähelepanu
ja tal on aega mu jaoks,
siis miski mu sees ütleb: "Ma olen vist huvitav ja hea."
See on muidugi hea aluspõhi mõelda, et ma olen täitsa tore kuju.
Kuid mitte kõik meist pole seda kogenud,
kuna lapsepõlve kogemused võivad olla vägagi erinevad.
Seejärel minnakse kooli, kus käib pidev õppimine
ja korraga tekkib mõte,
et ma saan muuta midagi oma enesehinnangu osas!
Ehk siis, üks osa on see kodunt kaasa saadud enesehinnang,
mis hakkas looma ajast, mil olin veel väike.
Kuid seejärel tuli pikk kooliaeg
ja siis tööelu, mille käigus võisin oma enesehinnangut parandada.
Sa tahad öelda, et mitte kõigil ei lähe nii hästi,
et nad saavad isalt-emalt positiivset tagasisidet?
No isegi, kui saan, võin end ikkagi pidada rahuldamatuks,
igatsedes seda 24/7.
Ehk siis sa ütled, et vanemate poolne parimgi püüe
võib siiski kahjustada lapse enesehinnangut?
No kas seda, või siis me ei tea,
mida laps võtab või jätab endaga kaasa kogu sellest loost.
Ehk siis enesehinnang võib olla: saadud, välja teenitud
ja armule tuginev.
Eks see ole muidugi tõsi, et laps on üsna rahulolematu,
nagu ennist mainisidki.
Ka kõige parem isa ja ema pole tema jaoks küll.
Nii võib ta ikka öelda: "Sa polnud tookord minuga!"
või "Sa jätsid mu tookord sinna."
Sellest võivad oma armid muidugi jääda.
Kuid muudame selle loo veelgi hullemaks!
Kõige parim töötajagi võib olla rahulolematu,
kui ta näol on tegu töönarkomaaniga.
Kunagi pole piisavalt aega, et kõik ära teha.
Mida te sellest väljateenimise loost arvate?
Et kui juba lapseeas kogetakse rahulolematust,
siis kas kõige kokku ajamine täiskasvanueas
süveneb veelgi?
Kas enesehinnangule toetumine süveneb veelgi?
See on selline salakaval mehhanism, mida olen isegi kogenud.
See on selline tasane libisemine, millest ise ei saa igakord arugi,
kuid mida lähedased märkavad.
Kuidas on lood
su lapsepõlvest alguse saanud enesehinnanguga?
Mida sulle nö pakuti?
Pean tõdema, et mul oli õnnelik lapsepõlv.
Kuid samas on mu enesehinnangus päris suuri lõhesid,
mis on pärit juba lapsepõlvest
ja mida on mõjutanud mitmed tegurid.
Sh puudujäägid suhtes isaga, kellel oli koguaeg väga kiire.
Isa oli üsna palju kodust ära,
kuigi isaga koos veedetud ajad olid vägagi erilised.
- Rahuldustpakkuvad? Jaa.
- Kuid see kvaliteetaeg isaga
ei suutnud katta igatsust ja ootust tema järele?
Nii on.
Sest vanema kohalolu keset argipäeva
on ehk isegi olulisem veel.
Ehk siis lapse jaoks peaks jaguma piisavalt aega.
Laps ei tee ju vahet, kas isa eemalolek
on olukordadest tingitud, või tahtlik tegu?
Laps vaid tunneb, et isa ei ole, onju?
- Või mõtlesid sa pigem, et isa äraolek on vajalik?
No ma mõtlesin tõesti, et isal on tähtsad asjaajamised
ja mingil moel isegi imetlesin teda.
Kuid samas põhjustab see teatud distantsi
ja isast saab veelgi suurem autoriteet su jaoks.
See aga võib põhjustada päris tugevaid reaktsioone.
Räägime toimetulekumehhanismidest väljateenitud enesehinnangu juures,
kus inimene arendab mingeid oskusi.
Mõni haarab kohe ohjad enda kätte, olles olukorra keskpunktiks.
Teine piitsutab end kuni nõrkemiseni, võttes endale kui katva rolli.
On teil ka mõningaid selliseid kogemusi?
- Või siis on ka neid, kes hoiavad eesriide taha;
teevad alati kaks sammu tahapoole ja salgavad iseenda.
Tagasitõmbumine, millest rääkisid,
oli murdeeas minu jaoks igati tuttav teema.
Kui isa tabas keskeakriis, mida algul mainisite,
siis teatud kitsaskohad ja valupuntid ta elus
tõusid pere keskel võimsasti esile, kui ta oma tegemiste juurest naases.
Need olukorrad olid rasked mu jaoks, nii et ma tõmbusin pisut endasse.
Lõikasin end seesmiselt ja hingeliselt otsekui perest läbi.
Kui su isa oma tööreisidelt naases,
oli ta vist väsinud ega jaksanud lastega aega veeta?
- Just nii.
Lisaks sellele olid veel mängus alkoholi tarbimine ja muudki.
Igasugu asju...
Kuid see oli vist seotud ka sellega,
et kodu oli isa jaoks koht, kus laadida oma akusid.
Ulla-Maija, kuidas sinu toimetulekurollidega lood on?
Osad on kui maskotid, teised kedagi-midagi muud.
Kuid küsiks esmalt,
kas neid toimetulekurolle on olnud üldse tarviski?
Milline su taust oli?
Ma olen pärit kodust,
kus mu vanemad said mu üsna hilises eas.
Mu ema oli 38-aastane ja isa veidi üle 40'ne.
Nii et mu õed-vennad olid minust palju vanemad.
Olin väga oodatud ja soovitud laps
ning seetõttu ka kõigi tähelepanu keskpunkt.
Kõik see on kinkinud mulle teadmise ja tunde,
et ma olen täiesti OK just sellisena nagu olen.
- Kuidas see te paarisuhet mõjutas?
No seda ehk nii, et ma otsekui tasakaalustasin Jukkat,
või tõin endaga kaasa teatud terviklikkust.
Olen täitsa nõus.
Seda eriti veel abielu alguses,
kui me tulime nii erinevatest taustadest
ja olime nii erinevad inimesed.
Kuid kuidas see käis?
Teadvustasid sa endale Jukka olukorda,
või haarasid ohjad ja võimu enda kätte,
et teda tasakaalustada?
Kuidas sa seda terviklikkust lõid?
Mul polnud probleemi asjadega, mida Jukka pidas probleemiks.
Andsin Jukkale positiivset tagasisidet.
Seda eriti veel alguses,
kui nägin teda veel vaid läbi roosade prillide.
Kõik oli ilus ja tore ja omal kohal.
Kogesite te üldse mingeid kriise,
mille põhjal seda enesehinnangut mõõta?
Sest just keset kriise ja raskusi saame me mõõta seda,
kes ma olen, millesse ma usun ja milleni ma ulatun.
Ehk siis on teil olnud ka mingeid vastuolusid või kriisiaegu?
Eks teatud asju ole ikka ette tulnud.
Abielu algusaegadel oli hästi palju püüet teist osapoolt muuta.
Kuna aga olin lapsest saati õppinud olema kena teiste vastu,
puudus mul võime väljendada oma tegelikke tundeid.
Seda eriti abielu algusaegadel.
See aga tõi kaasa teatud sorti masendust.
Kuigi Umma oli äärmiselt tubli seda lõhkuma.
Ehk siis korrates veel üle teatud asjad, mida oled maininud...
Kui teatud asjad me lapsepõlvest on jäänud segaseks
ja me oleme näinud end kui kõverpeeglist;
kui suhted isa-emaga pole olnud lähedased, soojad ja armastavad,
jagades lapsele pühendumist,
siis meil on kalduvus võtta enesele mõni roll.
Ehk siis, kas see su kena olemine on olnud osa sinust väikesest peale?
On küll.
Me mõlemad tuleme ka Pohjanmaalt, kus tunnetest räägitakse nagunii vähe
ja kus minu kodus ei räägitud samuti.
Ehk siis see pärsib ka võimet väljendada oma negatiivseid tundeid.
Teine jälle võib võtta meelelahutaja rolli.
Mäletan, kuidas sa üritasid meelelahutamise kaudu
pälvida tähelepanu.
Kuid sellestki rollist väsib mingi hetk ära.
Olen seda meelt, et teatud kahjud ei pärine vaid lapsepõlvest,
vaid võivad tulla ka täiskasvanu east.
Ehk siis, kuidas ma täiskasvanuna teatud löökidega toime tulen?
Kuidas oma tundeid väljendan, või piire sean?
See kõik on väga tähtis.
Tundub, et teil läks selles vallas hästi.
Oli see teadlik tegu?
Tunnistasid sa endale, et siin on tegu terve inimesega,
keda sa vajad enda kui katkise inimese kõrvale?
- Oli see teadlik või alateadlik valik?
- Ei oska öelda.
Ma vaid armusin ja kiindusin Ummasse.
- Tema rõõmsameelsusesse ja lõbusasse olemisse?
Just.
Ta oli äärmiselt eriline ja veetlev inimene.
Elurõõmu täis.
Mina omakorda aga otsisin sinus kaalutlevat poolt
ja seda, et mõtled, mida ütled.
See kõik jälle erines minust, kuna mina räägin hästi palju.
- Ehk siis Jukka on ratsionaalne mees.
- Enesehinnang mõjutab seda,
mida ma paarisuhtes annan ja vastu saan.
Kui andev teie suhe oli
ja kas enesehinnang puudutas seda kuidagi?
Kohe kindlasti.
Terve enesehinnanguga
oled võimeline tulema teisele lähemale
ja paljastama oma seesmist olemust.
Samas olema ka haavatav.
Puuduvad kõik hirmutegurid ja sa võid vabalt olla see, kes sa oled.
Ehk ei pea teesklema ja kandma maske,
kogedes hirmu lähedaseks saamise ees.
Lisaks sellele võib kaasneda teineteisega võistlemine.
Osad võtavad endale sangari rolli,
püüdes leida end olukordadest, kus nad saavad... - Särada.
Kas sa, Jukka, oled midagi sellist kogenud?
Tegu on sageli mitmete rollidega, mille seast eriolukordades valida.
- On su tööelus midagi sellist ette tulnud?
Võimalik, sest eks ma ühes või teises võtmes taha ikka sangar olla
Kuid rollina polnud see eriti tugev.
Nii et olen ehk teatud olukordades arvanud,
et ma olen targem kui tegelikult olen.
- On sul hiljem selle pärast piinlik ka olnud?
No mingi hetk kukud ikka kokku - kasvõi seespidiseltki
ja siis on küll üsna piinlik.
Mäletad ehk mõnda sellist juhust, millest meiega jagada?
No töö juures tuleb ikka ette.
Mäletan üht sellist üsna suurt läbielamist.
Pidin ühel koosolekul ütlema midagi
ja korraga tabas mind üllatav paaniline reaktsioon,
mis polnud minu puhul tavapärane nähtus.
Ma ei saanud oma lauset korralikult välja öelda,
vaid see tuli kui mingi mõminana,
mistpeale mu sisemaailm kukkus küll kokku.
Olin alles uus seal töökohas
ja langenud pisut liigse püüdlikkuse võrku.
Laiemas perspektiivis oli see aga üsna tervendav kogemus,
kuna see tõi kaasa ühe vabanemise.
- Öeldaksegi ju, et huumor ja enese üle naermine aitavad alati.
No sel hetkel polnud see küll naljakas.
Oli see üllatav olukord seetõttu, et seal oli inimesi, keda sa pelgasid?
Võimalik.
- Või oli tegu liigse enesekriitikaga?
Võib-olla pigem arusaamaga,
et pean selles olukorras käituma teatud kindlal moel.
Ulla-Maija, oled kord öelnud,
et hoidsid kurameerimise ajal silmad pärani lahti.
Teeme vahepeal väikese muusikalise pausi
ja peale seda saad jagada meiega, miks sa hoidsid silmi pärani lahti?
Siinkohal aga väike paus.
Enesehinnang
1. Antud enesehinnang
2. Välja teenitud enesehinnang
3. Armule tuginev enesehinnang
Tahan lennata, tahan lennata
Lootusetiibadel tulevikku
Tahan lennata, tahan lennata
Sündida ülalt uuesti
Arm kannab, arm kannab
Valu kaudu tõe sisse
Arm kannab, arm kannab
Valu kaudu vabaduse sisse
Tahan lennata, tahan lennata
Usutiibadel tulevikku
Tahan lennata, tahan lennata
Sündida seespidi uuesti
Isa kannab, Isa kannab
Oma süles haiget saanut
Isa kannab, Isa kannab
Kutsudes oma armastuse kaitse sisse
Tahan lennata, tahan lennata
Lootusetiibadel tulevikku
Tahan lennata, tahan lennata
Sündida sügavalt uuesti
Annan aega, annan aega
Olen vagusi ja kuulan
Annan aega, annan aega
Kuniks tiivad kannavad ravitut
Ulla-Maija, tuleme siis tagasi su silmade juurde.
- Miks hoidsid kohtamas käimise ajal silmad pärani valla?
- Kuidas sa seda tegid, näita!
Või nii.
- Need on ikka kohe tõesti pärani.
Ma ei pidanudki rohkem harjutama, kui vaid 2 päeva
ja need läksid juba iseenesest selliseks.
Sest mu lapsepõlve kodukülas, kus olin elanud,
levis selline arvamus, et suursilmsed inimesed on ilusad.
Ja ma muidugi tahtsin kuuluda nende ilusate inimeste sekka.
Kas Jukka oli tookord juba orbiidil?
Ei olnud. Olin kui poolel teel tema leidmiseni.
Olin õige pisut pannud talle pilgu peale.
Seetõttu siis hoidsingi oma silmi pärani lahti,
kuniks Jukka küsis ühel õhtul:
"Kas su silmad ongi sellised, või sa ise hoiad neid nii?"
Ma muidugi ei vastanud sellele midagi.
Olin mõelnud selle üle juba mitu nädalat,
kas ta silmad on tõesti sellised?
Mu autojuhilubadel oli seda samuti hästi näha -
mu silmad olid seal nagu tõllarattad.
Kuid edasi suheldes ja kogedes, et asi võtab juba tõsisema suuna,
võtsin ka vabamalt ja lasin oma silmadel olla.
Nii et oli minulgi väike teema selle enesehinnanguga,
kuigi olen alati kuulutanud, et mul oli õnnelik lapsepõlv
ja mu vanemad hoidsid mind täiega.
Kuid olid minulgi oma nõrgad kohad.
No igal juhul oli su eesmärk
oma suurte silmadega Jukka ära võluda.
Tahtsid kindla peale välja minna. - Just.
Teadsin ju küll, et temast saab minu mees,
aga see oli veel kui pitseriks kõigele.
Tulles tagasi enesehinnangu juurde, siis see pole mitte stabiilne.
Olete kindlasti sama meelt.
Sest võime kogeda erinevates olukordades,
et me pole piisavad ja me enesehinnang pole päris paigas
Samas, kui teistes olukordades võime hiilata kõige täiega.
See on igati normaalne.
Võtame näiteks koolielu.
Ma võin teatud tundides hiilata kõige täiega
ja mu enesehinnang on laes,
samas, kui mõnes teises tunnis - näiteks rootsi keele tunnis,
polnud ma midagi nii hiilgav.
Kehkatund aga tõi jälle täispunktid.
Paula jälle hiilgas igal muul alal, aga mitte spordi vallas.
Ma olin alati viimane, keda kuhugi võistkonda valiti,
sest minu kaasas olek tagas alati kaotuse.
Kuid ajalootund või numbrite meelde jätmine -
küsige vaid!
Meenub ehk teilegi midagi sarnast?
Absoluutselt. See on mulle igati tuttav teema!
Olin kõigi emakeele õpetajate lemmik, hiilates neis tundides täiega.
Olin hea luuletuste lugeja ja kirjutaja.
Kehalise tundides olin aga minagi alati viimaste seas, keda valiti.
Olin suusatamises alati viimane ja pallimängudes üsna nõrk.
Jukka, millistel aladel sa tunned, et oled suurepärane
ja kõik su parimad küljed on mängus?
Sa pead silmas siis tänast päeva? - Just.
See on erinev.
Võin ju tunda end vahel suurepärase abikaasana
ja järgmine hetk kogeda, kuidas panin ikka korralikult puusse.
Nii et raske on tuua välja mõnda konkreetset valdkonda,
kus oleksin alati vankumatult hiilgav.
Ehk siis see enesehinnang saab teekonna käigus ikka pihta
ja sellest, kas tunneme end tugeva või nõrgana,
saab mõjutatud ka me suhe.
Kuid siin on ka vaatajate poolt üks küsimus.
"Kas suhtel on mingitki lootust,
kui ühe osapoole töönarkomaania võtab kogu aja?"
Mida te arvate?
Mida te oma abielus olete kogenud?
Kui olukord üldse ei muutu
ja töö ongi vaid see, mis on alati esikohal,
siis on üsnagi raske seda abielusuhet hoida.
Sest prioriteedid pole õiges paigas.
Ehk siis see, kes ületunde teeb, tunneb end hästi.
Või vähemalt mängib kui ohvrit, öeldes:
"Mul on ikka nii pikad tööpäevad ja ma olen omadega nii läbi."
See kõik on tõsi.
- Kuid isegi, kui töönarkomaan jätkab samas vaimus,
siis mida ta abikaasa teha saaks, et murda selle ike?
- On tal üldse võimalust midagi teha?
Selleks, et teine tajuks olukorda,
tuleb tekitada olukord, kus see sõltuvus läbi lõigata.
Sest argipäeva keskel see olukord vaid kestab ja kestab.
Samas aga, kui minna puhkusele, on selles osas nii kõrged ootused,
et kõik need paar nädalat kuluvad tülitsemise peale.
Eks selles osas olegi vaja palju usku,
sest sageli leitakse ka tänu tekkinud tülidele mingi väljapääs.
- Ehk siis paar on omadega kriisis
ja isegi, et otseselt ehk kohe lahku ei minda,
peaks midagi siiski sündima,
et selle töönarkomaani silmad avaneksid.
Sageli töönarkomaan ise ei märkagi seda.
Muidugi, sest tema ju leiab endale tööst rahuldust.
Ja kui tegu on mehega, siis ta tunneb,
et ta teeb ju töö kaudu oma naisele ja lastele head.
Jah, sest siis on palju raha, saab reisida ja osta igasugu asju -
diivaneid, tugitoole, arvuteid.
See teeb ju otsekui palju head,
kuid samas viib paarisuhte eksiteele.
Sellest ka järgmine küsimus:
kas vigastada saanud enesehinnangut annab kuidagi parandada?
Mis sa Jukka sellest arvad?
Ütlesid, et said lapsepõlves osa sulle antud enesehinnangust.
Lisaks sellele on veel väljateenitud enesehinnang
ja Jumala armule tuginev enesehinnang.
Ka alandlikkusele tuginev enesehinnang.
Ehk siis, kas enesehinnangut saab parandada ja muuta?
Usun, et Jumal küll saab.
Olen ise seda kogenud.
Olen just läbi selle tervendamise
kogenud oma enesehinnangu katki olemist
ja hakanud seetõttu mõtlema,
miks olen minevikus käitunud teatud moel?
- Mis sind selles osas peatas?
Kui mõelda selle töönarkomaani peale,
siis tööelus tal kõik muudkui kasvab, kasvab, kasvab
ja pere kaob kõrvalt ära.
Aga mis sind peatas ja enesehinnangu üle mõtlema pani?
Mul käis see nii,
et Jumal hakkas mind õpingute ajal üha enam ja enam kutsuma,
nii et ma ei ajanud niivõrd taga tervet enesehinnangut,
kuivõrd Jumalat.
Samal ajal tuli ka abielu
ja ma hakkasin saama uutmoodi tagasisidet Ummalt.
Tegu oli kui ühe protsessiga,
mille keskel hakkasin ka paremini eristama asju
oma minevikust.
- Ehk siis Umma algatas midagi, millega sina lõpuni jõudsid
ja seeläbi enese jaoks teatud asjad selgeks said?
Just.
Lisaks sellele oli seal mitmeid suuri pöördepunkte.
Näiteks abielu alguses oli rääkimine ja asjade üle arutlemine
minu jaoks üsna raske teema. On seda endiselt.
Ma panin seda isegi pahaks.
Omavahel rääkimist?
- Sellist kerget lobisemist... Jutu vestmist. - Just.
Meie jaoks oli see üks valukohtadest.
Kui armumise imeline eufooria oli vaibunud,
tõusis Jukka erinevus minu jaoks eriti tugevalt esile
ja see polnud eriti tore.
Nii et tahtsin hakata teda muutma.
Rääkides terviklikuks saamisest,
siis mõni võib küsida, et miks ei või jääda kõik nii nagu on?
Milleks selle enesehinnanguga vaja veel tegeleda?
Nagu keegi ütles: "Ma olen see, kes ma olen!
Kui ma sellisena ei sobi, mingu minema või leppigu sellega!"
Ütleksin, et see pole ikka nii
ja usun, et sa Jukka, oled kogenud seda sama,
et me peame ikka saama oma enesehinnangu lood korda.
Sest see mõjutab nii me lähisuhteid kui ka me tööelu.
Kõiki me suhteid ühel või teisel tasandil.
Lisaks ka me seksuaalelu, mille kohta on ka küsimusi.
Ma hetkel veel ei läheks selle juurde,
kuna tahaksin jõuda selle kõige parema osani,
mida enesehinnang samuti mõjutab.
Ja selleks on me pilt Jumalast.
Ehk siis - ma hakkan teenima ebajumalat.
Ma teenin julma Jumalat, hülgavat Jumalat,
armastuse vaest ja karmi Jumalat,
kaugel olevat Jumalat.
Kuid see on kõik see, millest Piibel meile ei räägi.
Piibel ütleb hoopis, et Ta on armastav Isa,
kes on meile väga ligi isegi me argipäeva keskel.
Seetõttu pean vähemalt nii palju saama seesmiselt terveks,
et ma saaksin teenida elavat Loojat
ja Päästjat, keda Jumal ise on meile ilmutanud.
- Ehk su elu muutub palju viljakamaks.
Just nii.
Ühtlasi võib see ka mõjutada mu igavikulist saatust.
Kuid võin ma siis nüüd selle küsimuse ette lugeda?
Jah, lähme nüüd selle seksi teema juurde.
Pisut maisema teema juurde,
kuigi ega see nüüd nii maine ka ole, kuna kõik on ju omavahel seotud.
Keegi küsib: "Kas vastab tõele,
et meestel võtab kauem aega kui naistel,
mõista seksi ja enesehinnangu vahelist seost?
Mis sel juhul aitaks?
Kui mitu korda peab liit läbi saama, enne kui see arusaam kohale jõuab?"
See on valus teema.
Mis sa, Jukka, ütled selle peale?
Pole aimugi, sest ma pole kunagi naine olnud.
Kuid mehe jaoks on seksi üleüldse raske mõista.
Kuid siin küsitakse seksi ja enesehinnangu vahelise seose kohta.
- No see on veelgi...
Peab tõdema, et eks minagi olen teinud seda vargsi ja salaja.
- Kuid võid sa täna öelda,
et seks ja enesehinnang on omavahel seotud?
Absoluutselt!
Sest see toob kaasa ühe kerguse ja aktsepteerituse tunde,
kui tead, et nii teine kui ka sa ise võtad end sellisena nagu oled.
Ja isegi, kui vahel eksid, pole see veel maailma lõpp?
- Just nii.
Ühtlasi pole ka hirmu ebaõnnestumise ees.
Kui aga ollakse arg ja enesehinnang on haavatav...
Siis vajadus aktsepteerimise järgi on kordades suurem.
Just nii ja haiget saamise võimalus on vägagi suur ja sügav.
See omakorda aga surub enesehinnangut alla.
Öeldakse ju, et kui mesinädalad on möödas,
mille käigus ei pane neid enesehinnangu teemasid tähele,
siis olles olnud paar aastat abielus
ning kogenud erinevaid vastuolusid, mida püütakse lahendada,
siis seos enesehinnangu ja seksuaalse identiteedi vahel
hakkab kerkima esile.
See omakorda toob kaasa raskusi seksuaalelus,
lõpetades selle mingi hetk ehk üldse.
Ehk siis seksil ja enesehinnangul on oma seos.
Samas muidugi ei peaks ainult mehi tümitama.
See oli küll naise poolt esitatud küsimus,
mistõttu võib jääda mulje, et probleem on vaid meestes.
Kuid see on sama palju ka naiste pobleem,
nii et ühed pole paremad teistest.
Ehk, kui on probleeme enesehinnanguga,
tekib alati küsimus: "Olen ma sobilik? Olen ma OK?"
Ehk siis, kui ei aktsepteeri iseennast ja oma keha;
seda, kes ma olen ja kuidas välja näen, siis...
- On tegu traumaatilise takistusega.
Oleks see õige öelda,
et naise jaoks on see teema veelgi pingelisem? Või mitte?
No see võib mehe jaoks olla ikka sama pingeline.
Samas usun siiski, et naiste jaoks on see tähtis teema
ja paljud kannatavad nende takistuste tõttu.
Vähemalt nii palju, kui ma olen naistega rääkinud,
siis nii mõnigi püüab teki all asjaga kiiresti ühele poole saada
ja siis kohe ruttu riidesse.
See on kindlasti üks märk katkisest enesehinnangust,
kui teise juuresolekul on raske alasti olla.
Veel enam keskealiste naiste puhul, kui kõik kisub aina allapoole.
Seetõttu oleks oluline kogeda neid tervendavaid kogemusi
enne nende eluetappide saabumist.
Me minapilt peaks olema läbi kogu abielu nii terve,
et me tahaks saada üksteisega koos vanaks,
sõltumata sellest, kuidas me ka välja ei näeks.
Kuidas sa, Jukka, sellest kõigest tervenesid?
Pole ju mõtet siin ka niisama lobiseda,
mistõttu jaga meiega, kuidas saada terviklikuks?
Kuidas edasi?
Leides Jumala armu kogu oma elu identiteedi aluseks.
Teadmine, et olen väärtuslik,
kuid mitte tänu enda tegudele ja ponnistustele.
- Lõpetan iseenda piitsutamise, leides seesmise rahu?
Just.
Eneseteadlikkus on samuti enesehinnanguga üsna palju seotud,
mistõttu vabanemine saabubki selle läbi,
kui köita oma süda ja sisemus Jumala külge.
Selle külge, kes Tema on ja imetleda Teda.
See toob vabanemise iseenda pidevast jälgimisest.
- See ei tähenda samas seda, et me muutuks kui lillelasteks.
Eks elu too ikka endaga kaasa teatud lööke ja obadusi,
kuid meil on üks kindel alus, mis ei kõigu
ja mis loob meile ühe terve pinnase.
See on ehk ka seotud pingetaluvusega, mis üha kasvab.
Kas sellest oleks mingit kasu, kui kasvõi nüüd, täiskasvanuna,
saaks kogeda üht korvavat isa hoolt ja armastust?
Kas siis kogudusestki,
või mõne vanema ja kogenuma kristlase poolt,
kes pakub meile seda heakskiitu, millest lapsepõlves vajaka jäi.
Üks viis, kuidas Jumal meile oma armastust ilmutab,
ongi ju läbi teiste inimeste.
Me võime osade inimeste kaudu saada haiget
ja teiste kaudu jälle tervendatud.
Ehk siis sellises kolmunurkses suhtes,
kus on me suhe Jumala, abikaasa ja teiste inimestega,
võime me saada ka terveks.
Ulla-Maija, su enesehinnangut võiks ehk kujutada
kui väikese, 3-jalgse pingi näol.
Kui me enesehinnang ja minapilt on terved,
asetub see pink ükskõik, millistele pinnastele üsna hästi
ja seal saab istuda ka siis, kui pinnas oleks veidi ebatasane.
Selle pingi jalad viitavad aga sellele, et ma tunnen, et ma olen armastatud.
Ma olen armastatud
ja ma suudan võtta seda vastu just sealt, kust seda jagatakse.
Jah, mitte kõik ei armasta mind, kuid sellest pole hullu,
sest ma ammutan seda neilt, kes seda jagavad.
Teine asi on aga see, et ma kogen kuuluvustunnet.
Kas siis oma tööpaigas, kuhu sobitun kui kala vees
ja kus kogen kuuluvustunnet.
Mul on oma koht. - Just nimelt.
Või peres.
Ma pole väljajäetu, kes mõtleb: "Ma ei kuulu siia."
Või suguvõsa keskel.
"Oi, ma ei kuulu sinna, kui mingi pidu toimub.
Teised pidutsevad ja on rõõmsad, kuid ma ei kuulu nende sekka."
Või siis kolmas suhtumine on see, et ma olen pädev.
Jagaksin siinkohal ühe loo, mis mind on puudutanud.
Olin kord liha, või õigemini jõulusinki ostmas.
Tahtsin osta kohe korraliku tüki, kuna meile oli palju külalisi tulemas.
Seal müügisaalis oli tõeliselt osav lihameister,
kes vaid hetkega lõikas oma terava noaga
lihatükist kondi välja.
See käis vaid hetkega ja ta heitis selle kondi kõrvale.
Lihakäntsakas pandi müügiks välja ja ta asus järgmise kallale.
Ta oli pädev selles vallas ja ma täiega imetlesin teda.
Sama lugu oli siis, kui toimus lõhe müük.
Kalafileerija haaras kala ühest otsast
ja vaid ühe noa tõmbega oli filee valmis.
Usun, et ka me võime olla pädevad
ja rõõmustada selle üle ning näidata teistele,
et oleme teatud vallas võitmatud.
See toob kaasa rahulolutunde.
Võime kogeda Jumala armu
ja anda andeks kas oma isale või emale,
õpetajale või vanemale õele, kes meid vahel kiusas.
Ütleksin, et andeksandmine on tõesti osa sellest kõigest.
"Ma andestan oma isale, et tal polnud aega mu jaoks
ja et ta jõi."
Oled sa seda kogenud?
Olen ikka.
Ütleme nii, et mu isa suri juba aastaid tagasi,
kuid juba aastaid enne seda kogesin temaga sellist lähedust,
mida polnud lapsepõlves kunagi kogenud
ja see tuli just tänu andeksandmisele.
Nii et see on oluline osa.
Võtame veel lõpetuseks vaikse palvehetke
ja ma paluksin Jukka, et sa palvetaksid.
Kallis Isa, aitäh Sulle elu eest, mille oled meile andnud.
Aitäh Sulle, et igaühe elu on erakordne
ja igaüks on väärtuslik, kuna on loodud Sinu poolt.
Palun, et võiksime näha iseennast ja teisi nii
nagu Sina meid näed.
Ja aita meil näha ka Sind sellena, kes Sa oled.
Isa, austades Sind, võime muutuda Sinu sarnaseks
ja alistuda Sulle.
Aamen.
Tõlge: Anne-Ly Raukas