"Hoia oma armastust!" on saatesari,
kus otsitakse ja leitakse vahendeid abielu ülesehitamiseks argipäevas.
Tänase saate juhtideks on Paula ja Heikki Ranssi.
Nad mõlemad on tõelised Soome abielutöö veteranid.
Nad on üheskoos tegutsenud paarisuhete parandamise nimel
juba üle 30 aasta.
Tuhanded soomlased on käinud
nende poolt korraldatud abielulaagrites.
Nii et, head vaatajad -
hoidke oma armastust Ransside juhtimisel!
HOIA OMA ARMASTUST!
Meil on täna stuudios perekond Kulmala -
Markku ja Marita.
Markku, sina õpetad ja uurid Helsingi ülikoolis
aerosoole - neid väikesi osakesi,
olles rahvusvahelise uurimisrühma juht.
Jah, ma uurin õhus olevaid väikesi aerosooli osakesi.
Need on seotud kliima muutuste -ja reostusega
ning nende mõjudega tervisele.
Mis rahvusest uurijad te gruppi kuuluvad?
Nad on pärit üle maailma - umbes 70'st erinevast riigist.
- Ehk siis, see on ikka päris suur rühm?
No nad kõik ei kuulu uurimisrühma lähiringi.
Lähiringi moodustub u 70'st eurooplasest.
See tähendab ka seda, et pead päris palju välismaal käima?
Jah, pean endiselt palju ringi käima.
- Marita, sa oled pedagoogikateaduste magister
ja samas ka koduperenaine.
Jah, ma käin tööl
ja kannan hoolt enamuse me koduste tööde eest.
On teil ka lapsi?
Meil on kokku kolm last.
Vanim neist on juba loonud oma pere,
keskmine on keskkooli viimases klassis
ja noorim laps käib 3. klassis.
Tahaksime täna rääkida abielusuhte alustaladest.
Vaataksime teatud põhiasju või nagu ennist öeldud - alustalasid,
võttes esimesena ette loobumise.
Piiblis räägitakse mitmeid kordi ja väga selgelt - eriti mehele,
et ta peaks loobuma oma emast ja isast
ning hoidma oma naise poole, peale mida neist saab üks liha.
Ehk siis, Jumal annab oma Sõnas mõista,
et alles siis, kui oled loobunud, on sul võimalus millegagi liituda.
Nii võiks seda ehk öelda.
Mida te oma suhte osas saate selle koha pealt öelda?
On see kuidagi te suhet puudutanud?
Ikka.
See loobumise teema on selle koha pealt huvitav,
et kui lugeda Piibli esimesi peatükke,
siis sealne esimene käsk on,
et mees peab loobuma oma isast ja emast
ning hoidma oma naise poole.
Ehk kui ei loobu, ei saa ka hoida oma naise poole.
See loobumine ei tähenda ainuüksi vanematekodust välja kolimist,
või mitte sagedasi koju helistamisi.
Sest tegu võib olla väga lähedase suhtega vanematega,
mistõttu jäeakse kuidagi lapsepõlvekoju kinni.
Mehe jaoks on selle nabanööri läbi lõikamine
palju raskem kui naisele,
mistõttu ega Jumal muidu poleks mehele öelnud,
et mees peab sellest loobuma.
Ühtlasi olen mõelnud seda,
et kui nainegi peaks igatsema kodu poole nagu Paula seda tegi,
siis see pole nii valulik.
Va see, et Paula toetas koduseid ka rahaliselt
ja siis me pidime rääkima sellest.
"Kuidas saaks abielunaine lahti emalt päritud halbadest harjumustest
ja abielumees isalt päritud halva paarisuhte eeskuju?"
Keegi vaatajaist esitas selle küsimuse.
Ehk siis küsimus pole vaid telefonikõnede vähendamises,
vaid milleski palju sügavamas.
"Meil on alati nii tehtud, mistõttu saa nüüd aru - me teeme ka!"
Ehk siis värskes suhtes läheb kui võistluseks,
kus kumbki pool püüab muuta teist oma kodu mallide sarnaseks.
"Meil tehti nii ja vaid nii on õige!"
Samas sina, olles mõjuvõimsam ja parem läbirääkija,
püüdsid mind muuta teie kodu mallide järgi.
Kuigi osad neist olid täiesti jubedad.
Saan ma õigesti aru, Markku, et sa olid pere ainukene laps?
- Ma olen jah ainukene laps. Endiselt veel. - Jah.
Sellistel puhkudel on alati arvatud,
et lapse ja vanemate suhe on eriti tugev,
kuna vanematel on vaid üks laps, kellega end siduda.
On see loobumine olnud sinu jaoks seetõttu ka raskem?
No me abielu esimestel aastakümnetel
ma seda küll ei tajunud.
Oleme tänaseks olnud abielus... - 26 aastat.
Kuid seda peaks hoopis Marita käest küsima,
kuna tema on ju see lakmuspaber.
Kui õigesti mäletan, oli Markku sooviks,
et minust saaks ta lapsepõlve pere neljas liige.
Minu jaoks polnud see mõeldavgi, sest mul oli ju oma lapsepõlve pere -
vanemad ja õed-vennad, nii et ma küll ei tahtnud seda.
Aga sa Markkut oma perega ei püüdnud liita? - Ei.
Ma tahtsin sealt ära, et luua oma pere.
Kuid Markku ja tema vanemad tahtsid, et meist saaks nendega ühine pere.
Ja sellest tuli riid? - Jaa.
- Me ei jõudnud kohe kokkuleppele.
Kaua see ummikseis teil kestis?
- Kas kõik osapooled üldse mõistsid selle olukorra tähendust?
Väga vist mitte.
Markku ema suri paar aastat tagasi,
kuid see olukord kestis kõik need aastad.
Nii et kahjuks ma ei jõudnud oma ämmaga rahujalale.
Võistlesime selle sama mehe eest siin kuni lõpuni välja.
Olles ka majapidamise vallas ekspert,
siis tekkis teil ka toidu ja maitsete osas lahkarvamusi?
Ei, selles vallas mitte, kuna see teema ei pakkunud talle huvi
Me võistlesime ikka selle mehe eest siin mu kõrval.
- Selle mehe tähelepanu või armastuse eest?
Nii tähelepanu kui armastuse eest,
kui ka selle pärast, kellele ta siis õieti kuulub?
- Kumma omand ta on?
- No kumma oma ta siis on?
- On ta siis nüüd sinu oma?
No nüüd on.
Tol ajal muidugi me kumbki Markkuga ei mõistnud seda,
kuid olles käinud abielulaagrites nii 7-8 aastat,
siis kõigi nende teemade lahkamine on kasvatanud ka me arusaamist.
Kui oleks kohe algul mõistnud loobumise tähtsust,
oleks olnud ka paremad võimalused hoida Marita poole
ja seeläbi ka paremad võimalused austada oma vanemaid.
Ja mitte vaid oma vanemaid.
Sest kuna me oleme selles liidus kui üks liha,
siis ka oma abikaasa vanemaid.
Nii et kui pole valel moel seotud oma lapsepõlve koduga
ja oled loobunud sellest, hoides oma naise poole,
on ka normaalsed suhted võimalikud nii ämma-äia kui oma vanemategagi.
Olen ka ise mõistnud, et loobumine ei tähenda vaid seda,
et kolitakse kodunt välja, kasvõi teise maakonda vms.,
sest see ühendav side on hoopis seespidine asi.
Millest ilma jäämise korral on vaja abikaasa tuge.
Jah.
Kuid kui vanemad muutuvad kibestumise objektiks,
siis kibestumine on üks halvimaid asju,
mis viib sulgseisu.
Sest kui ma kogen kibestumist ema-isa või õdede-vendade suhtes,
siis see tuleb kindlasti kaasa ka paarisuhtesse.
Kuidas sa koged - kas ka selles vallas oleks pidanud kuidagi loobuma?
Minu meelest tähendab loobumine seda,
et loobud õnnistades oma vanematest ja hoiad oma naise poole.
Ma ise arvasin, et olen ju loobunud,
kuna ma peaaegu, et ei käigi enam nende juures.
Tülide käigus tõstsin ikka esile sõpru, kes käisid pidevalt vanematel külas,
nii et minu korra kuus külaskäigud ei tundunud kuidagi liialt lähedastena.
Kuid küsimus polnud üldse selles,
kuna see teema rõhus meid siiski mitmel erimoel.
Nii et tegu oli ilmselgelt valel moel loobumise
ja valel moel naise poole hoidmisega.
See oli ka üks meie tülide juuri
ja põhjuseid, miks meie suhe ei toiminud.
Samas, peale kahes abielulaagris käimist,
muutus see loobumine oluliselt paremaks
ning me ei tülitsenud enam nendel teemadel.
Mõistsime, et oleme... - Ühel poolel ja üks meeskond.
Mida te majandusasjadest arvate?
Kas vanematelt võib võtta vastu rahalist toetust?
Võib toob see ka kaasa ühe sõltumise neist,
mille peaks läbi lõikama?
See on huvitav küsimus, mis tõstatab järgmise küsimuse,
kas teeme valesti,
kui toetame majanduslikult omaenda lapsi?
Sest lõppude lõpuks ei tähenda raha andmine
veel sõltuvust üksteisest.
Kui aga mõelda toetamise enda peale,
kus me kas ise toetame oma lapsi või võtame seda toetust vastu,
siis laste puhul me tihti ootame,
et nad selle toetuse peale kuuletuksid meile.
Või me ootame tänu andmisele mingeid vastuteeneid.
Või siis me tahame, et me raha kasutataks just mingi kindla asja jaoks
ehk siis me vanematena hakkame suunama seda noort paari
nende raha kasutamise küsimustes.
- No midagi sinna kanti.
Nii et me ämmade-äiadena peame ka loobuma oma lastest,
usaldades nad oma minia või väimehe hoolde.
Me ei saa enam määrata, milleks nad oma raha kasutavad;
me ei saa minna ja avada nende riiuleid või kappe;
ei saa esitada nõudlikke küsimusi
ega sorida nende kapi peale jäänud rahakotis.
Või minna sisustama nende kodu,
öeldes: "Meil on raha, teil pole, lähme šoppama!"
Või vaadata, ega riiulite peal tolmu ole.
Kuigi, pean tõdema, et meie lapse riiulid on tolmust puhtad.
Kuigi, ega ma ole seda ka täpselt kontrollinud.
Ehk siis ämmad-äiad peavad ka teadma oma piire.
Ja kui me ise neid ei tea,
saavad miniad-väimehed need paika panna,
mida meie omad on ka teinud.
Meile või?
Minule. Vabandust! Minule. Sest ma olen nii uudishimulik
ja ma nii väga soovin oma lastele head.
Kuid samas ma ületan sobivuse piirid ja olen seetõttu nii tänulik,
et mu miniad-väimehed on piirid paika pannud,
öeldes: "Nüüd, Paula - stop!"
Ja mul pole ka raske leppida sellega,
kuna tean, et noored pered vajavad oma elu.
Nii et olen end ka muutnud selles osas.
Ja sina muidugi ka sikutad mind aina püksisäärest,
öeldes: "Tule nüüd juba ja ära uudishimutse nii palju!"
Ehk siis isegi vanemate inimeste paarisuhtes
läheb ikka tarvis seda nö teejuhti ja meest,
kes ütleks: "Hei memm, lähme nüüd! Aitab küll uudishimutsemisest!"
Nii et üks otsekui jälgib teist, et ei läheks piiridest üle
ja noor pere saaks omavahel lõimuda.
Sest loobumine on üks asi,
aga lõimumine ja üheks saamine peavad ka aset leidma,
et teaks, kas küsimus on vabaabielus või abielus.
Lisaksin veel siia,
et aja kasutuse kaudu saame me neid samuti vangistada.
Vanem paar võib olla vägagi uudishimulik noore paari osas.
- Eriti, kui me enda suhe toimib hästi.
Nii et me oleme muudkui olemas ja vaatame kõike pealt, mis toimub.
Kuid selle kaudu me röövime nende aega.
Nii et vastab tõele, et peame olema selles osas targad.
Ja olema üksteisele piirideks.
Kuigi Jumal pole öelnud, et vanem peaks lapse maha jätma,
vaid Ta ütles seda mehele.
Kuid me oleme alati valvel juhuks, kui meid läheb tarvis.
Samas me ei tohiks selle kaudu kiusata oma lapsi.
- Täiesti tõsi.
Mis aga siis, kui kardetakse seda pühendumist,
mis ühtpidi on ka raske
ja ei pühendutagi?
Paljud ei pühendugi, jättes kui tagaukse lahti
ja elades vabaabielu.
Arvatakse, et siis pole mingeid raskusi, loobumisi, pühendumist
ega muid ebameeldivaid asju.
Mida te sellest arvate?
Vabaabielu või abielu?
No me arvamus selles osas on üsna selge.
On ju Jumal ise loonud abielu.
Vabaabielu pole aga mingi liit.
See on pigem kui avatud suhe.
Aga mis vahe on abielul ja avatud suhtel?
Seda siis pühendumise vaatenurgast vaadatuna
Või armastuse vaatenurgast vaadatuna.
Armumise etapis on muidugi tore olla koos
ja võtta teist just sellisena nagu ta on.
Teise vead jäävad sel hetkel veel märkamatuks.
Ja kui oled armunud, mõtled, et ega muud ole ju vajagi.
Oleme armunud ja...
See õndsus kestab igavesti.
Et siis milleks meile veel mingit abielu või Jumalat tarvis?
Me kaks armunud hinge elame õnnelikult kuni aegade lõpuni,
mis tegelikkuses aga kestab vaid paarisaja päeva jagu.
Ehk siis mitte rohkem, kui 2-3 aastat.
Tänapäeval kustub see armuleek kiireminigi veel.
Seejärel kaotab avatud suhe oma mõtte
ja minnakse uue juurde.
Iga taoline vahetus teeb aga mind ennast katki.
See otsekui ribastab mind ennast.
Ei pea isegi mõtlema, mida see teisega teeb,
aga see teeb mu enda katki.
Kuigi loomulikult ka teise osapoole ning teisedki asjaosalised.
Ja võimalus üheskoos kasvada läheb kaotsi.
Et iga suhtega käib vaid kaasas oma ekstaas.
Kuid iga selle ekstaasi järel olen ma üha rohkem katki.
Seda võiks võrrelda küsimusega,
kui mitu päeva ma jaksaks elada 41-kraadise palavikuga?
Mitte just väga palju päevi.
Nii et jah, mõnda aega on see elevus ja kuum tunne peal,
kuid tervis ei pea... - Sellele igavesele armumisele vastu.
Armumine ja armastus on kaks eriasja.
Ehk nagu sa isegi altarilt mäletad, seal ei küsita... - Kas armastad?
Seal küsitakse, kas tahad armastada?
Ehk siis kas ma tahan seda teha nii heas kui halvas,
kuniks surm meid lahutab.
Rääkides raskustest,
siis vähemalt mul endal on selline pilt,
et Jumal tahab meid kasvatada raskuste kaudu.
Abielusuhe pole selles osas erand,
sest Ta tahab ka abielusuhte kaudu luua meist küpsemad isikud,
nii et me õpiksime üksteise kaudu.
Otsekui raud ihub rauda. - Just nii.
See on ju nii kurb!
On küll, kuid selle eesmärk on kasvatada
ja lasta täiskasvanuna küpseda.
Või kui teoloogilist sõnavara kasutada, siis lasta küpseda pühaduses.
Olen nõus, et me vajame teatud raskusi ja katsumusi elus,
et meist küpseks midagi.
Kuid samas usun,
et ka õnnelike sammude kaudu on võimalik küpseda.
- Muidugi.
Kui aga vaadata Piibli tegelasi,
siis vähemalt tähtsamad kujud seal karastusid küll raskuste kaudu.
- Just nii.
Marita, teie elu üks dramaatilisemaid etappe,
millest läbi läksite,
oli seotud teie perepildi tegemisega.
Kuid tuleme selle teema juurde tagasi peale väikest muusikapausi
ja siis ma tahan, et sa jagaksid,
mis selles pere portreepildis siis nii dramaatilist oli?
Leppimine andekspalujale:
ütle, mille eest andeks palud ja ole valmis selle teemaga tegelema
Leppimine andeksandjale:
ära hakka seletema midagi ja vasta sellele, kui andeks palutakse
Küsi möödunud aegade vägevailt,
kus nende kurbus kroonitud sai?
Küsi, mil hetkel teekonna käigus
Muutusid igatsused taevalikeks neil
Küsi möödunud aegade vägevailt
Kus kohas oma aust nad ilma jäid
Küsi, mil hetkel teekonna käigus
Muutusid riided taevalikeks neil
Moria mäel, Moria mäel
Ohverdas Aabraham oma kõige kallima
Moria mäel, Moria mäel
Lootis Aabraham oma Jumalale
Jaakob hüüdis ja murdus valust
Kui kuulis, et poeg Joosep ei naase enam kunagi
Orjana ta vangi viidi kaugele võõrale maale
Kuid sellest hoolimata lootis Joosep Jumala peale
Mu hing, ära pane pahaks valuhetki
Sest karikas, millest sa juua ei taha
Peitub tegelikult su kroon
Sest karikas, millest sa juua ei taha
Muutub sinu rõõmuks
Küsi mineviku aegade vägevailt
Kus nende kurbus sai kroonitud
Küsi, mil hetkel teekonna käigus
Muutusid igatsused taevalikeks neil
Küsi mineviku aegade vägevailt
Kus oma aust nad loobusid
Küsi, mil hetkel teekonna käigus
Muutusid riided taevalikeks neil
Peetrus, saades alandlikuks, vastaks nii:
Salgajana kõlbasin ikkagi
Stefanos ütleks: suurim kõigest on armastus
Johannes aga sauaga viitab Patmosele
Ketsemani aias, surmahädas
Võitles Jeesus iseendaga
Moria mäel, Kolga mäel
lootis inimese poeg Jumala peale
Mu hing, ära pane pahaks valuhetki
Sest karikas, millest sa juua ei taha
Peitub tegelikult su kroon
Sest karikas, millest sa juua ei taha
Muutub sinu jaoks rõõmuks
Olen aru saanud, et te abielu pole olnud koguaeg
rahulikes vetes sõudmine,
vaid sellega on käinud kaasas ka dramaatilisi hetki.
Nii et tuleksin tagasi selle foto juurde.
Saaksid sa palun rääkida sellest perepildi tegemisest?
Olime kogu perega - ema-isa ja kolm last
kenasti kammitud ja sätitud pidulikes riietes seal pildi peal.
Väliselt tundus kõik väga ilus ja kena.
Pilt õnnelikust perest.
Kuid pildi taga peitus tegelikult suur tragöödia.
Markku oli nimelt öelnud mulle paar kuud varem,
et ta armastab teist naist.
See truudusetus oli kestnud juba pikka aega.
- Sinu teadmata? Minu teadmata.
Peale seda, kui olin sellest teada saanud,
mõtlesin 2-3 kuud hiljem,
et kuna ma ei tea, kas me pereelu jääb kestma,
siis tahaksin, et mulle jääks me perest vähemalt fotonagi mälestus.
Et kui me pere peakski lagunema, on mul vähemalt see perepilt olemas.
Mälestusena sellest, et sinulgi oli kord abikaasa
ja terviklik pere.
- Ja minu meelest olime me ka õnnelikud.
- See pilt on teil endiselt alles?
Jaa, raamaturiiulis. Ikka veel.
Mis taolise lõhe tekkimiseni viis?
Oskad sa Markku seda analüüsida?
Mis selleni viis?
Saan siinkohal teha sellise lühianalüüsi.
Olime selleks ajaks olnud abielus... - Pea 20 aastat.
Abielus pea 20 aastat, kui see truudusetus alguse sai.
See kestis u 2,5 aastat.
Selleks oli mitmeid erinevaid põhjuseid,
kuidas ja miks kõige selleni viis.
Kuid kõige mõjukam oli see, et mu prioriteedid olid paigast ära.
Tegin vaid tööd, tööd, tööd - u 100 tundi nädalas.
Tahtsid saavutada kõrgemat mainet?
No seda ehk ka,
kuid samas olin tõesti huvitunud vaid oma tööst,
nii et Marita muutus mulle nende tööaastate jooksul
üsna võõraks.
- Pidid reisima ka välismaale?
Reisisin nii välis -kui kodumaal.
Olin kindlasti 150 päeva aastas kodust eemal.
Olid sa tol ajal juba teadlik, et elus leidub ka midagi kõrgemat?
No tol ajal ei teadnud ma veel midagi sellist.
Noore poisina lugesin küll Piiblit,
kuid õpingute käigus jäi see tahaplaanile.
Asemele tulid edukus ja auahnus.
Olin iseendale jumala eest
ja teadus ning mitmed muud asjad said mulle ebajumalateks.
Mõtlesin, et kui olümpiavõitjagi peab tooma suuri ohvreid,
miks mitte siis teha seda ka teadusmaailmas?
Nii et mõte oli lennata kõrgelt.
Ma ei mõelnud pikalt ette.
Need olid kõik huvitavad väljundid just sel ajahetkel
ja ma tundsin end tööl olles liigagi hästi.
Ma ei teadnud prioriteetidest midagi.
Nii et esimene abielulaager, kuhu Marita meid kirja pani,
oli minu jaoks tõeline litakas.
Tahtsin muidugi olla ka kena ja mitte midagi vastu öelda.
Ja kuna ma ei öelnud väikestes asjades midagi vastu,
oli lõpuks seis selline,
et ma ei öelnud enam midagi millegi vastu.
Kas sa kunagi ei mõelnud, millist rolli mängib pere su elus?
Või oli pigem tegu kui ühe hanke võiduga,
mis on alati olemas ja jääb?
Ma ei oska sellele analüütiliselt vastata.
Kuid mu seisukoht oli, et pere peab inimesel ikka olema.
Ühtpidi oli see hästi tore
ja teisalt oleme tagantjärgi mõistnud,
et me ei tundnud üksteise armastuskeeli ega vajadusi,
millest te vist edaspidi ka räägite.
Ehk siis ma ei jaganud midagi ei abielust ega pereelust.
Marita, mida see olukord sinu jaoks tähendas,
kui Markku oli koguaeg ära ja liikus töö tõttu ringi?
Teie omavahelist aega polnud ju palju.
See oli kui kodust kaasa saadud mudel,
et naised on kodus ja teevad naiste töid
ning mehed ajavad ilma peal meeste asju.
Minu jaoks oli see täiesti normaalne ja ma ei osanudki midagi muud tahta.
Sa kandsid hoolt laste eest?
No kõige eest, mis koduga seotud, pluss oma õpingud ja töö.
Kuna töö on olnud Markku kirg,
siis mõtlesin, et kes olen mina, et talle kaikaid kodaraisse loopida,
kui see on miski, mida ta tahab.
Ehk siis sind mõjutasid samuti kohusetunne, kena olemine
ja kodunt kaasa saadud eeskuju?
Jah. Soovisin, et Markku võiks olla maksimaalselt edukas.
- Ja sa nautisid seda, et võisid olla eduka mehe kõrval?
No seda kõrval olemist jäi lõpuks üsna väheseks.
Markku rallis maailmas ringi ja mina olin kodus.
- Kuidas te neist kildudest siis uut liitu üles ehitama hakkasite,
kuna olete ju täna siin ja tahate armastada üksteist elu lõpuni
Kuidas te selleni jõudsite?
No ma pole kunagi tahtnud sellest liidust välja astudagi.
Otsustasin, et mina jään - läheb, kuidas läheb.
Markku sai rahulikult otsustada, mida tema teeb -
kas läheb või jääb.
Mina tahtsin teha oma osa, et ta võiks jääda me liitu
ega kavatsenud teda ära ajada.
Isegi peale seda, kui said teada, et tal on teine naine?
Just nimelt peale seda.
Kahtlustasid sa midagigi nende aastate jooksul?
See tuli sulle täieliku üllatusena?
Jaa. Ma poleks eales osanud midagi sellist oodata.
Milline on olnud teie taastumise tee ja võttis see ka kaua aega?
See võtab ikka aastaid.
See on osa me elu ajaloost ja see ei kao mitte kuhugile.
Usun, et oleme täna hoopis teistsugused inimesed,
kui me seda tookord olime.
Oleme tänu abielulaagritele leidnud palju abi ja tuge
ning ehitusmaterjali oma suhtele.
Markku, mis sind äratas,
et otsustasid siiski oma abielu juurde jääda?
Seal esimeses abielulaagris 1999. a. oli päris mitmeid asju,
mis mind äratasid.
Mitmed loengud
ja ka see, et Marita oli aktiivne.
Ta oli seda juba ennegi kasvõi seeläbi, et ta ei läinud ära.
See, et ta lihtsalt oli ega sundinud mind millekski,
pani mind mõtlema, et mina pean nüüd otsuse tegema.
See toimus juba enne laagrit.
Laagris olles jõudsid aga olulised asjad kohale.
Sain aru, et miski muu on olulisem kui mu töö.
Et suhe Jumalaga on kõige olulisem, ilma milleta ma lähen hukka.
- Ehk siis sa ärkasid ka Jumalaga suhte osas?
Jaa. Mu suhe Jumalaga oli surnud ja ma olin omadega kui üksikul saarel,
kus olin Saatanale kergeks saagiks.
Nii et mu suhe Jumalaga hakkas taastuma,
millest lähtuvalt jõudis ka mu poolavalik patu tegemine lõpule.
Kas truudusetusest üldse saabki ilma Jumala abita toibuda?
See võib olla ikka väga raske,
sest sel juhul jääb loota vaid iseenda jõule.
- Aga kui on otsida terapeudi abi?
No siis sõltud ka kellegi teise abist.
Nägin enda puhul, et Jumalal on ikka väga oluline roll.
Rääkides prioriteetidest, siis Jumal peab olema esikohal,
seejärel su abikaasa
ja kuna oled abikaasaga üks liha, siis kolmandana tuled sa ise.
Seejärel aga lapsed ja siis kogudus.
Kui need prioriteedid pole selliselt paigas,
võtab keegi teine selle koha üle.
Nii näiteks võib abikaasa võtta Jumala koha.
Või abielu või mis iganes.
Ehk siis, küllap saab truudusetusest üle
ka mõne muu valemiga, kui vaid Jumala abiga.
Iseasi, kui püsiv see hiljem on?
Ja kas seda olukorda suudetakse parandada?
Sest andestus ilma Jumala väeta on inimesele ikka... - Võimatu.
- Nii nagu ka andekspalumine ja leppimine.
Need kõik.
Sel hetkel, mil otsustasin, et jään oma naise juurde ükskõik, mis
ja püüan teda tagasi võita,
siis ilma Jumalata poleks ma seda suutnud.
Sest aegajalt tuleb meil ikka ette vähe kitsamaid aegu,
ja ma kisendan Jumala poole:
"Issand, ma tegin seda pattu,
kuid lõpetasin selle enda meelest juba ammu aega tagasi.
Miks ma siis ikka veel pean kannatama?"
Ja ma saan vastuse, et ega siis tülid seetõttu veel kao,
et mõned suuremad asjad on kaardilt kustutatud
ja andeks antud.
On ju muidki asju, mis samuti esile kerkivad.
Lisaksin siia ühe olulise asja veel seoses nende prioriteetidega.
Mõistsin, et kui ma enne tegin nädalas 100 tundi tööd,
siis nüüd, olles koos Maritaga 60 tundi ja tehes tööd 40 tundi,
on mul siiski piisavalt ressurssi.
Truudusetusega tegelemisel läheb lisaks Jumalale tarvis sedagi,
et me ei läheneks olukorrale ülivaimulikult.
A'la: "Kui Jumal juba korra andestas, siis ongi sellega ühelpool!"
Selle teemaga peab tegelema just nii mitmeid aastaid ja kordi,
kui see esile kerkib ja kui palju on vajalik.
See aga nõuab tööd ja vaeva.
Kas sellest võib siis järeldada,
et te õppisite oma abielu hoidma alles peale sellest loost toibumist?
Sest te olite vist üsna noored, kui abiellusite?
- 20 ja 21.
Nii et kohe algul läks karjääri tegemiseks ja õppimiseks.
- Ehk siis - enne seda katastroofi te polnud õppinudki abielus olema?
No seda vaid oma kodude eeskujul.
Me tõesti ei teadnud abielust midagi,
rohkem kui oma perede eeskuju põhjal.
Mis veel muutus lisaks sellele, et oma töökoormust vähendasid?
- Prioriteedid muutusid.
Kui ma enne olin rahul sellega, et ei pidanud kodus olema,
lahkudes varahommikul kodust, et ei peaks kaerahelbeputru keetma,
siis nüüd olen suure rõõmuga pikalt kodus,
keedan putru ja valmistan muud hommikusööki,
olles koos.
Ehk siis muutus oli see, et tekkis tahe olla koos.
Nii et täna elad ka kodust elu ja teed pisut kodutöid.
Kuidas sa aga tuled 40 tunniga toime kõigi oma tööasjadega,
millele enne kulutasid 100 tundi nädalas?
See on väga hea küsimus.
Esiteks on nii,
et mu abikaasale kuulub iga nädal 15 tundi, mis on mõeldud ainult talle.
Ja kui meil pole mingeid tõsiseid kriise või asju,
siis meil ei kulu nädalas 60 tundi, nii nagu 6-7 aastat tagasi.
Nii et mu töönädal jääb hetkel ehk vahemikku 45-48 tundi nädalas.
Selle ajaga jõuab enam kui küll.
Ühtlasi olen aru saanud,
et meeletute ületundide tegemine ei tähenda veel head efektiivsust.
Nii et lisaks tööle on meil me kodune elu,
abielutööga tegelemine. - Kui harrastusena.
Need hoiavad elu tasakaalus,
sest ega sportlane ju ka 24/7 treeni, isegi, kui soovib võita kulda.
Ehk siis akude laadimiseks tuleb ka võtta aega.
Kui kaua see taastumine võiks veel aega võtta?
Kas Markku on koguaeg heastaja rollis
ja Marita seal kusagil kõrgel mäe tipus?
On see teie jaoks kui mõni jäämägi, või on see nüüdseks juba sulanud?
Milline te olukord täna on?
No me abikaasadena olema ikka võrdses seisus.
Ehk siis nüüd olete teadlikult leidnud ühise tee,
olles võrdsed sõbrad ja partnerid? - Jaa.
Meil kulus selleks u 4 aastat,
kuniks saavutasime võrdsete osapoolte sõprussuhte.
Ehk siis peale minu truudusetust kulus 4 aastat,
enne kui saime võrdseteks.
- Kuidas te selleni jõudsite?
Jagas Marita sulle selles vallas mingeid õppetunde, stiilis:
"Oled sina ikka olnud üks juhm,
olles koguaeg nii kena ja kõigega nõus!"
No olen selles vallas päris armetu nii kodus kui ka tööl.
Püüan mitte olla küll see, kes kõigele jah ütleb,
kuid samas on hea, kui asjad saavad sõbralikult aetud.
Aga kas Marita on muutunud äkilisemaks või kenamaks?
- Ta on kenam ja õrnem, kui enne.
Marita võib muidugi öelda, mida ta minust arvab?
Kui mina panin enne paika, kuhu kapp panna,
siis täna me juba peame nõu selle üle.
Sest kodu on olnud alati minu kuningriik, nii et...
Kui palju kordi oled sa, Markku,
pidanud paluma andeks selle sügava haiget-tegemise pärast,
mis on üks sügavamaid haiget-tegemisi,
mis võib abielus aset leida.
Ehk peaks Marita sellele vastama, kui mitu korda?
No kindlasti kümneid kordi.
Ma ütleks, et sadu kordi.
- Ehk siis teema tuleb ikka ja jälle üles.
Jaa, see ei lahene vaid ühe andekspalumise
ja andeksandmise kaudu.
Sellega tegelemine võtab aega ja sellega peab leppima.
Usun, et ka väiksemates eksimustes on hea valmistuda selleks,
et palud andeks nii, et teine tõesti tunneb, et seda mõtled.
Aga milline osa on asjade selgitamisel -
kas see pigem rikub andekspalumist, kuna puudutab ju tundeid, või mitte?
Usun, et ühtpidi võib muidugi mõelda, mis ja miks millenigi viis,
kuid seda seni, kuni see ei muutu enese ja tehtud teo õigustamiseks.
Et ma tegin seda seetõttu, kuna mul oli luba seda teha.
Et kui ma teen rasket tööd,
siis või ka nautida erinevaid naudinguid.
Üks küsimus veel sulle, Marita -
kas kogesid, et oled täiesti süütu osapool kogu loos?
Või oli ka sul oma osa selles, et Markku nii tegi?
Kuna oleme üks liha, siis muidugi oli ka mul oma osa selles.
Kasvõi juba see, et järgisin lapsepõlvekodust kaasa saadud rolle
ja taandasin end omal moel me suhtest.
Et kui Markku mattus töösse, siis mina mattusin kodusesse ellu
ühes kõigi selle kiirete tegemiste-toimetustega.
Ja teisalt olid ka üsna kamandav kuju? - Jaa.
Ma ei andnud Markkule kodus kohta.
Mulle meeldis see, kui ta jalus polnud.
Suur tänu teile ja lõpetame selle saate palvega.
Kui sa Paula palun palvetaksid.
Tänud Sulle, Taevane Isa, et Sina oled abielu looja.
Sa oled loonud selle liidu meile õnne tooma,
kuid Sa oled andnud meile ka vahendid,
mille abil jääda püsima keset elu tuuli ja torme,
keset õnnehetki ja ülesmäge ronimist.
Issand, anna meile tarkust jääda püsima
ja ka tarkust selles osas, kuidas üksteisega abielus olla.
Tänu ka selle eest,
et meil on võimalus andeks paluda ja andeks anda;
võimalus alata otsast peale.
Sina andestad meile me patud
ja ma tahame õppida andestama üksteiselegi.
Aamen.
Tõlge: Anne-Ly Raukas