IGAVIKULISED LOOD
Joonatan, mis on meie esimese loo pealkiri.
Lohutust leinavatele
Paulus tundis pidevat muret kõikide kristlaste pärast,
keda ta oli usule juhatanud,
ja nii muretses ta ka tessaloonika kristlaste pärast.
Ta tahtis, et nad üksteist veel rohkem armastaksid. Sest alles
siis, kui nende südamed lausa pakatavad Jumala armastusest,
saavad nad tõelisteks kristlas- teks. Ta kirjutas neile: "Issand
kasvatagu teie armastust ja tehku see rohkeks üksteise ja kõikide
vastu, et kinnitada teie südameid olema pühaduses laitmatud
Jumala ja meie Isa palge ees,
kui meie Issand Jeesus tuleb kõigi oma pühadega."
Ja ta lisas: "Jumal on teid õpetanud armastama üksteist,
ja seda teie osutategi kõigile vendadele terves Makedoonias.
Meie aga manitseme teid, vennad, et te veelgi edeneksite."
Ta tahtis, et nende südameist peegelduks
täielik Kristuses ilmnev Jumala armastus
ja et nad ei lepiks vähemaga.
Paulusel oli nende jaoks varuks veel üks eriline sõnum.
Kuna mitmed nende hulgast olid kaotanud oma lähedase,
olid nad masendunud ja murest murtud.
Paljud olid üksildased ja segaduses, ega mõistnud,
miks Jumal oli nende lähedastel surra lasknud.
Paulus püüdis neid leebelt ja sõbralikult lohutada.
Ta kirjutas neile: "Meie ei taha, vennad,
et teil jääks teadmata nende järg, kes on läinud magama,
et teie ei oleks kurvad nagu need teised, kellel ei ole lootust."
Nende armsad ainult magavad ja ootavad aega,
mil Jeesus tuleb neid surmaunest üles äratama.
Ta jätkas: "Sest kui me usume, et Jeesus on surnud ja üles tõusnud,
siis usume ka, et Jumal äratab Jeesuse kaudu üles need,
kes koos temaga on läinud magama."
Jumal kutsub nad oma haudadest välja,
nagu Jeesusgi tõusis üles oma hauast.
Ning ta lisas: "Seda me ütleme teile Issanda sõnana,
et meie, kes me üle jääme elama Issanda tulekuni,
ei jõua ette magamaläinutest."
Seega ei jõua keegi teistest ette, vaid me läheme kõik koos koju.
"Sest Issand ise tuleb sõjahüüu, peaingli hääle ja Jumala pasuna
saatel alla taevast ning esmalt tõusevad üles need surnud,
kes on läinud magama Kristuses,
pärast kistakse meid, kes me oleme üle jäänud elama,
ühtviisi koos nendega pilvedes üles õhku Issandale vastu,
ja nõnda me saame alati olla koos Issandaga.
Julgustage siis üksteist nende sõnadega!"
Nad ei pidanud enam muretsema ega leinama,
sest kui Jeesus tuleb ülestõusmis hommikul, äratab ta surnud ellu.
Seejärel tõmmatakse kõik koos üles pilvedesse, Issandale vastu.
Kõik koos - see on Jumala plaan.
Kõik lähedased saavad jälle kokku ja nad saavad igavesti koos olla.
Enam ei ole lahusolekut, leina ega pisaraid.
Need on võrratud sõnad - koos, alati, Issandas.
Kui mõni su naaber leinab või koolikaaslasel on mure,
oleks sul hea võimalus rääkida neile sellest õndsast lootusest.
Võitle head võitlust
Võib-olla mäletad sa veel lugu sellest,
kui Paulus oma esimesel misjonireisil külastas Lüstrat -
linna, kus rahvas teda nii kaua kividega pildus,
kuni nad arvasid teda surnud olevat.
Seal juhatas ta Kristuse juurde Timoteose, tema ema ja vanaema.
Ning mõne aja pärast palus Paulus Timoteost
enesele abiliseks, evangeeliumi sõnumit levitama.
Timoteos nõustus sellega ja peale seda said neist väga head sõrad.
Nad tegid mitmeid asju koos:
reisisd, ööbisid erinevates öömajades ning kirjutasid.
Paulus oli väga kiindunud Timoteosesse.
Ta suhtus temasse kui oma poega.
Ja kui nad teineteisest lahus olid,
saatis Paulus oma noorele sõbrale õpetlikke kirju,
kus ta andis talle tööalast nõu
ning jagas õpetussõnu õigel teel püsimiseks.
Neist kirjadest on tänini säilinud kaks.
Soovitan ka sul neid kirju lugeda.
Need pole kuigi pikad, aga nende väärtus on hindamatu.
Nende kirjade väärtus ei seisne üksnes nende 2000-a vanuses,
vaid nende tõeline väärtus seisneb selles, et neis on rohkelt
häid nõuandeid vanalt mehelt noorele mehele,
kristliku ajajärgu esimesel sajandil.
"Harjuta end jumalakartuses!" kir- jutas Paulus oma esimeses kirjas.
"Sest kehalisest harjutamisest on vähe kasu,
aga jumalakartus on kasulik kõigeks
ning sellel on praeguse ja tulevase elu tõotus."
Ta lisas: "Ärgu keegi mõtelgu üleolevalt sinu noorusest,
vaid saa usklikele eeskujuks kõnes,
käitumises, armastuses, usus, puhtuses!"
Ta tahtis hoiatada noori selle eest,
et nad ei valiks raha oma elu tähtsamaks eesmärgiks.
Ning ta kirjutas Timoteosele: "Kes tahavad aga rikastuda,
need langevad kiusatusse ja lõksu,
paljudesse rumalaisse ja kahjulikesse himudesse,
mis vajutavad inimesed sügavale hävingusse ja hukatusse.
Jah, kõige kurja juur on rahaarmastus.
Sina aga, Jumala inimene, põgene selle eest!
Taotle õigust, jumalakartust, usku, armastust, kannatlikkust, tasadust!
Võitle head usuvõitlust, hakka kinni igavesest elust!"
II kirja kirjutas Paulus vaid mõni aeg enne oma hukkamist Roomas.
Ja olgugi, et ta surm oli juba väga lähedal,
mõtles ta siiski rohkem Timoteose kui enese peale.
Ta kirjutas: "Põgene noorusea himude eest!
Taotle õiglust, usku, armastust ja rahu nendega,
kes Issandat appi hüüavad puhtast südamest!
Aga sõgedad ja kasvatamatud arutlemised lükka tagasi,
teades, et need tekitavad tülisid.
Issanda sulasel ei ole tarvis tülitseda,
vaid ta olgu lahke kõikide vastu,
osav õpetama ja valmis kannatama kurja.
Tasadusega kasvatagu ta vastupanijaid."
Ta tuletas Timoteosele meelde Pühakirja tähtsust
ja seda, kui kasulik see on õpetamiseks ja kasvatamiseks.
Ja iga Jumala inimene, kes seda hoolega loeb,
on täiesti varustatud ja valmis igale heale teole.
Seejärel vannutas ta oma noort sõpra täie tõsidusega:
"Ma vannutan sind Jumala ja Kristuse Jeesuse ees,
kes tuleb kohut mõistma elavate ja surnute üle,
ning tema ilmumise ja tema kuningriigi nimel:
Kuuluta sõna, astu esile, olgu aeg paras või ärgu olgu,
noomi, manitse, julgusta igati pika meelega ja õpetamisega.
Aga sina ole igati kaine, kannata kurja,
tee evangeeliumikuulutaja tööd ja täida oma hoolekandetööd!"
Ning siis lausus ta oma liigutavad hüvastijätusõnad:
"Mind valatakse juba joogiohvrina ja mu lahkumisaeg on käes.
Olen võidelnud head võitlemist,
lõpetanud elujooksu, säilitanud usu.
Nüüd on mulle valmis pandud õiguse pärg, mille Issand,
õiglane kohtunik, oma päeval mulle annab, aga mitte üksnes mulle,
vaid kõigile, kes igatsevad Tema ilmumist."
Paulus oli tõepoolest head võitlust võidelnud.
Ja tema harras soov oli, et selles võitluses osaleksid ka Timoteos ja
kõik noored, kes kuulusid tollel ammusel ajal kristlikku kogudusse.
Kui Paulus oleks täna meiega, sooviks ta seda sama ka meile.
Ta ütleks kõigile: "Võitle vapralt, siis Kristus abiks on sul,
taotle elu, mis igavene on!"
Meil on täna veel üks peatükk lugeda jäänud, selle pealkiri on:
Põgenenud ori
Piiblis on veel kaks lühikest kirja,
mis järgnevad kohe Timoteosele kirjutatud kirjadele.
Neist ühe kirjutas Paulus Tiitusele ja teise Fileemonile.
Esimene kiri sisaldab palju kasulikke õpetusi noorele mehele,
kes oli Paulusele abiks evangeeliumitöös.
Paulus kirjutas talle: "Näita ennast heade tegude eeskujuna
paku rikkumatut ja väärikat õpetust ning tervet vastuvaidlematut sõna."
Seejärel võttis ta mõne lausega kokku terve kristliku usu:
"Jah, Jumala arm on ilmunud päästvana kõigile inimestele
ja kasvatab meid, et me, öeldes lahti jumalakartmatusest
ja ilmalikest himudest,
elaksime praegusel ajal mõõdukalt ja õiglaselt ja jumalakartlikult,
oodates õndsa lootuse täitumist
ning suure Jumala ja meie Päästja Jeesuse Kristuse kirkuse ilmumist.
Tema on loovutanud iseenda meie eest, et meid lunastada
kõigest ülekohtust ja puhastada endale pärisrahvaks,
innukaks headele tegudele."
Koguduse õnnis soov ja lootus oli siis ja on ka nüüd,
et Jeesus Kristus tuleb tagasi oma kirkuses.
Jumala õnnis soov aga on, et ta saaks oma omandiks
maailma rahvaste hulgast ühe puhta rahva,
kes on puhastatud kõigest väärast,
on püha ja nägus ning teeb häid tegusid.
Fileemonile saatis Paulus vaid väga lühikese kirja.
Ja olgugi, et see on lühike, on see siiski huvipakkuv,
sest see jutustab meile põgenenud orja saatusest.
Fileemon oli orjade isand ja Oneesimos oli tema ori.
Nad mõlemad olid kristlased.
Kuid kahjuks ei olnud kristlus suutnud veel orjust välja juurida.
Seaduste kohaselt võis Rooma kodanik osta nii mitu orja,
kui tema jõukus võimaldas.
Nendel vaestel orjadel puudusid igasugused õigused.
Tihtipeale koheldi neid veel halvemini kui loomi.
Kui nad põgenesid ja nad tabati,
võis nende omanik neid vabalt piinata või koguni tappa.
Seega tekkis piinlik olukord,
kui Paulus oli Oneesimose kristluse juurde juhatanud
ja seejärel teada saanud, et ta on põgenenud ori.
Vaimulikus mõttes oli Oneesimos vaba,
kuid seaduse ees oli ta endiselt Fileemoni ori.
Ka Fileemon oli Pauluselt evangeeliumi sõnumit kuulnud
ning kristlusesse pöördunud. Kuidas sellises olukorras toimida,
millist nõu Oneesimosele anda? Kas soovitada varjamise jätkamist
või isanda juurde tagasiminemist? Paulus otsustas, et on siiski parem
saata ta tagasi isanda juurde. Ning Oneesimos oli sellega päri.
Sellele loole põhinebki Pauluse lühike armastuskiri.
See on suurepärane näide taktitun- dest. Pane tähele, kui targalt ja
kõigile meelepäraselt Paulus seda teemat puudutas:
"Ma tänan oma Jumalat, meenu- tades alati sind oma palvetes.
Olen kuulnud sinu usust Issandasse Jeesusesse
ja sinu armastusest tema ja kõigi pühade vastu.
Mul on olnud palju rõõmu ja julgustust sinu armastuse pärast!"
Selles olukorras oligi kõige rohkem vaja armastust.
Ta lähenes ettevaatlikult ja õrnatundeliselt asja tuumale:
"Palun sind oma lapse pärast, kelle ma sünnitasin vangipõlves -
Oneesimose pärast.
Ma saadan ta sulle tagasi, tema, see tähendab mu oma südame.
Ma oleksin tahtnud pidada teda enese juures,
aga ilma sinu nõusolekuta ei tahtnud ma teha midagi.
Võib-olla seepärast ta oligi sinust lahutatud mõneks ajaks,
et sa saaksid ta tagasi jäädavalt -
mitte enam orjana, vaid ülemana orjast: armsa vennana.
Kui sa nüüd mind pead oma usukaaslaseks,
siis võta ta vastu nagu mind ennast!
Aga kui ta sulle on teinud ülekohut
või võlgneb midagi, siis pane see minu arvele."
Piibel ei anna meile vastust selle kohta,
mida Fileemon tegi peale selle ilusa kirja saamist.
Aga aastasadade tagant on meieni kandunud teave,
et Oneesimos võeti vastu vennana
ja et hiljem sai temast koguni koguduse juht.
Nii saavutas Kristuses ilmnev Jumala armastus
ühe oma varajasematest võitudest.
Ning tänu sellele muutus ka orjade kohtlemine vähehaaval inimlikumaks.
Suured tänud, et olid meiega! Palju õnnistusi sulle ja perele!
Nägemiseni!