IGAVIKULISED LOOD
Tere jälle kuulama meiega igavikulisi lugusid!
Mina olen Joonatan ja tema on mu isa Kari.
Täna loeme lugu: Kukesammu kaugusel taevast
Jeesus oli oma jüngritele öelnud,
et nad viiakse Tema pärast maavalitsejate ja kuningate ette.
Väide saigi tõeks Pauluse elus. Kui ta saabus Kaisareasse, viidi
ta maavalitseja Feeliksi ette. Maavalitseja oli ristiusuga kursis.
Ning koos oma naise Drusillaga vestlesid nad tihti Paulusega.
Kord kui Paulus rääkis õiglusest, kasinusest ja tulevasest kohtust,
lõi Feeliks kartma ja vastas: "Mine seekord ära,
kui mul on rohkem aega, siis lasen su jälle kutsuda."
Sel hetkel oli Feeliks Jeesuse vastuvõtmisele väga lähedal,
kuid ta lükkas oma lõplikku otsust veel edasi.
"Siis kui on õige aeg..." Seda aega aga ei tulnud kunagi.
Ta oli Jumala Riigile juba väga ligidal. Kurb, et ta taganes.
Ta oli kõigest kukesammu kaugusel Taevast, kuid siiski nii kaugel.
Kahe aasta pärast anti Feeliksile uus tööülesanne ning soovides
olla juutidele meelepärane jättis ta Pauluse ahelaisse.
Uus maavalitseja Festus käskis Pauluse enese ette tuua,
et teada saada, miks teda oldi nii kaua vangis peetud.
Ka tema suhtus Paulusesse sõbralikult ning küsis:
"Kas sa ei tahaks Jeruusalemma ennast kaitsma minna?"
Paulus keeldus ja ütles: "Mina seisan keisri kohtujärje ees
ja mõistetagu siin minu üle kohut.
Juutidele pole ma ülekohut teinud, nagu sa ka ise hästi tead.
Kui mul ei ole õigus ja ma olen teinud midagi surma väärivat,
siis ma ei tõrgu suremast.
Kui aga selle taga, milles need mind süüdistavad, ei ole midagi,
siis ei või mind keegi nende kätte anda. Mina nõuan keisri kohut!"
Siis Festus, rääkinud läbi oma nõunikega, vastas:
"Keisri kohut oled sa nõudnud, keisri ette sa lähed!"
Kuid enne Pauluse Roomasse saatmist
tulid Festust tervitama kuningas Agrippa ja tema naine Berenike.
Festus rääkis neile kuulsast vangist,
mille peale kuningas ütles, et soovib temaga kohtuda.
Ja nii korraldati nende kokkusaamine.
Kui Paulus sisse toodi, laskis Agrippa tal vabalt rääkida.
Ning Paulus kasutas selle võimaluse hea meelega ära.
Ta jutustas neile oma eluloost -
ja sellest, kuidas Jeesus oli temaga Damaskuse teel rääkinud.
Ja kuidas ta taevasele nägemusele sõnakuulelikuna,
läks kõikjale ning kuulutas nii juutidele kui ka paganatele,
et nad peavad meelt parandama ja Jumala poole pöörduma.
Siis selgitas ta neile üha rohkem hoogu sattudes,
kuidas Vana Testamendi ennustused Messia kohta olid täide läinud.
Korraga Festus hüüdis talle kõva häälega: "Sina oled hull, Paulus!
Suur kirjatarkus on su jampsima pannud!"
"Ma pole hull, üliauline Festus." vastas Paulus. "Kõnelen tõsiseid
ja arukaid sõnu." Seejärel pöör- dus ta kuninga poole küsides:
"Kuningas Agrippa, kas sa usud prohveteid? Ma tean, et sa usud!"
"Pisut veel ja veenad mu koguni kristlaseks!" vastas kuningas.
Ning Paulus ütles: "Paluksin küll Jumalalt,
olenemata kas on vaja pisut või palju selleks,
et sina ja kõik teie, kes te mind täna kuulete,
saaksite niisuguseks, nagu mina olen, kuid ilma nende ahelateta!"
Sellega kohtumine lõppes ja kuningas Agrippa lausus Festusele:
"Kui see mees poleks nõudnud keisri kohut,
oleksime võinud ta vabaks lasta." See oli tähtis hetk kuninga elus.
Ta oli peaaegu saamas kinnutust oma usule, kuid
lükkas samamoodi, nagu Feeliks seda otsust ikka veel edasi.
Ka tema oli taevast kõigest kukesammu kaugusel,
kuid kaotas selle jäädavalt.
Hoolitsegem selle eest, et meiega ei juhtuks samuti.
Ingel tormi käes
Kuna ükski laev ei purjetanud otse Kaisareast Roomasse,
pandi Paulus ja mõned teised vangid laevale,
mis purjetas Väike-Aasia sadamate kaudu.
Lõpuks jõudsid nad Mürrasse, kus vahetati laeva,
et jätkata teekonda Itaaliasse.
See oli vaevarikas teekond.
Raskused algasid kohe, kui nad väljusid sadamast.
Tuuled olid ebasoodsad ja laevasõit venis pikale.
Kui nad saabusid Kreeta saarele, oli talv juba lähedal.
Paulus soovitas pealikul jääda saarele paremaid ilmu ootama.
Pealik aga usaldas rohkem tüürimeest ja kaptenit -
seega purjetati edasi.
Üsna pea tuli kaptenil oma otsust kahetseda.
Tõusis torm ja tal ei jäänud muud üle, kui anda laev tuule ajada.
Järmisel päeval tugevnes torm veelgi.
Kapten otsustas liigsest koormast vabaneda, viskas osa lasti merre.
Ja järgmisel päeval heideti ka laeva varustus üle parda.
Kui nüüd mitu päeva ei paistnud ei päikest ega tähti
ja kange raju võimutses, lõppes viimaks igasugune lootus pääseda.
Nälg, väsimus, merehaigus ja hirm
muutsid vangid ja laevamehed täiesti jõuetuiks.
Kui nad abituina ja hirmunuina vaevlesid laeva räpasel põrandal,
tõusis Paulus püsti ning julgustas neid lootustandvate sõnadega.
Laev kõikus suurtel lainetel, kuid Paulus suutis püsti püsida.
Ta ütles: "Mehed, te oleksite pidanud mu sõna kuulama
ja jätma Kreetalt merele minemata.
Nii oleksite te vältinud seda hädaohtu ja kahju.
Nüüd ma aga manitsen teid olema julged,
sest ükski hing teie seast ei hukku, hukkub vaid laev.
Täna öösel seisis minu juures selle Jumala ingel,
kelle päralt ma olen ja keda ma ka teenin,
ning ütles: "Ära karda, Paulus! Sa pead jõudma keisri ette,
ja vaata, Jumal on sulle kinkinud kõik su kaasreisijad."
Jumal oli kuulnud Pauluse palveid kõigi laeval viibijate eest.
Ja parim oli, et Jumal oli saatnud talle isikliku lohutuse sõnumi,
mille toojaks oli ingel, kes tuli läbi tormi ja raju
otse nende hädaohus olevale laevale.
Nii valvsalt kannab Jumal hoolt oma ustavate laste eest.
Seega oli Paulus julgust täis
ning ta ütles hädaldavatele sõduritele ja meremeestele:
"Seepärast, mehed, olge julged, sest ma usun Jumalat,
et kõik läheb nõnda, nagu mulle on räägitud."
Kõik läkski nii.
Mõne päeva pärast triivis laev Malta saare madalikule
ja laeva ahter purunes lainete möllus.
Sõdurid oleksid vangid ära tapnud, et takistada nende põgenemine.
Kuid pealik, tahtes päästa Paulust, takistas neid seda nõu täitmast.
Ta käskis neil, kes ujuda oskavad, kõigepealt vette hüpata
ning maale ujuda.
Teistel aga käskis ta ujuda laudade või laevarusude abil.
Ja nõnda sündis, et kõik pääsesid tervelt maale.
Laevas oli kokku 276 inimest
ja Pauluse lubaduse kohaselt pääsesid kõik eluga.
Maale pääsedes tegid nad lõkke, et lõkketulel riideid kuivatada.
Kui Paulus lisas hagu tulle, tuli lõkkest välja mürkmadu
ja hakkas tema kätte kinni.
Kõik arvasid, et nüüd ta langeb surnult maha.
Tema aga raputas eluka tulle ega tundnud mingit viga.
Kui saare elanikud seda nägid, panid nad seda väga imeks.
Nad arvasid ta jumala olevat.
Paulus aga ütles, et ta on ainult Taevase Jumala teener.
Ta osutas neile tegudega, mida tähendab armastuses teenimine.
Kõigepealt tegi Paulus terveks saare pealiku haige isa.
Ning seejärel tulid ka teised haiged, kes saarel olid
ja ka nemad said terveks.
Ja kui kätte jõudis Pauluse lahkumise aeg, olid kõik kurvad.
Nad olid saarel viibinud juba 3 kuud.
Ja nii läksid nad jälle merele, et jätkata oma teekonda Rooma.
Rooma saabudes olid mõningad kristlased talle vastu tulnud.
Neid nähes tänas Paulus Jumalat ning sai sellest julgustust.
Seejärel, olgugi et ta oli ahelais,
lubati tal kutsuda kohalikud juudid enese juurde kokku.
Nad tulidki rohkearvuliselt tema kotta
ning ta tunnistas neile Jeesusest.
Paulus oli tõeline Jumala kangelane.
Piibel ütleb, et kaks aastat kuulutas ja õpetas ta tõde
Issandast Kristusest julgelt ja avalikult ning ilma takistamata.
Ja ootas kohtumist keisriga ning eesolevat märtrisurma.
Joonatan, loe meile viimase loo pealkiri
Pauluse armastuskirjad
Aitäh. Kui Paulus oli Roomas vangistuses,
ei kuulutanud ta üksnes evangeeliumi sõnumit,
vaid ta leidis aega ka kirjade kirjutamiseks nendele kogudustele,
mida ta oli olnud rajamas Makedoonias ja Väike-Aasias.
Paulus ei piirdunud üksnes nende kirjadega.
Keegi ei tea päris täpselt, mitu kirja ta õieti kirjutas
oma misjonireiside ja vangistuse ajal.
Neid on kindlasti rohkem kui tosin, mis on tänaseni säilinud.
Seega on Paulus läbi aegade kuulsaim kirjade kirjutaja.
Miljonid inimesed kõikjal maailmas loevad ka täna tema kirju.
Uue Testamendi raamatutest on Paulus kirjutanud pooled.
Need raamatud on õigupoolest
kirjad ja teinekord kutsutakse neid ka epistliteks.
Mõned neist suunati erinevate linnade kogudustele,
nagu näiteks korintlastele, filiplastele või koloslastele.
Teised aga kirjutati sõpradele, nagu Timoteosele ja Tiitusele.
Pauluse kõik kirjad olid armastuskirjad.
Neis on tunda suurt armastust nende vastu, kellele ta kirjutas.
Ta pidas neid kõiki oma poegade ja tütardena.
Sest sel ajal, kui ta oli neile evangeeliumi kuulutanud,
oli ta ise väga palju kannatanud
ning seetõttu olid nad kõik talle väga kallid.
"Te olete meie au ja rõõm!", ütles ta neile ja see oli tõsi.
Ta armastas nii väga neid pöördunuid inimesi
ja andis neile nõu paljude asjade kohta.
Ta andis endast kõik, et keegi neist ei jääks ilma vaimuandidest,
kuniks Jeesus tuleb taas.
Ta tahtis kindel olla, et nad püsiksid oma kogudustele ustavina
ega laseks ennast valede õpetajate poolt eksitada.
Seepärast püüdis ta evangeeliumit neile kergemini mõistetavaks muuta.
Ta esitas neile tihti oma mõtteid selle kohta,
millist käitumist Jumal ootab kristlastelt ning kinnitas neile,
et Jumal annab Püha Vaimu läbi jõudu
elada oma veendumuste kohast elu. Samuti hoiatas ta neid selle eest,
et kui nad valivad Jeesuse järgi- mise tee, on oodata ka raskusi.
Ja selle eest, et vaenlased üritavad neile kahju tekitada.
Kuid neil ei olnud põhjust muretsemiseks.
Roomlastele oli ta juba varem kirjutanud julgustussõnad:
"Kes võib meid lahutada Kristuse armastusest?
Kas viletsus või ahistus või tagakiusamine või nälg
või alastiolek või hädaoht või mõõk?
Kuid selles kõiges me saame täieliku võidu tema läbi,
kes meid on armastanud. Sest ma olen veendunud, et ei surm ega elu,
ei inglid ega peainglid, ei praegused ega tulevased, ei väed,
ei kõrgus, ei sügavus ega mis tahes muu loodu
suuda meid lahutada Jumala armastusest,
mis on Kristuses Jeesuses, meie Issandas."
Kui sa loed Pauluse armastuskirju,
märkad et mõndadest kohtadest on raske aru saada.
Ära anna alla, need olid ka Peet- ruse meelest keerulised kirjad,
sest ta kirjutas: "neis on nii mõndagi raskestimõistetavat..."
Võta arvesse, millal ja kellele need kirjad on kirjutatud.
Need on kristlaste vanimad tänaseni säilinud kirjad
ja need on kirjutatud aastatel 50-65 peale Kristust.
Oli kulunud vaid mõni aeg sellest, kui Jeesus oli risti löödud.
Ja ainult natuke aega oli kulunud ka sellest,
kui uued kristlased olid pöördunud
paganlikust ebajumalate teenimisest või juudiusust.
Oli nii palju uusi tõekspidamisi,
mille kohta uued kristlased tahtsid rohkem teada saada
ja oli hea, et oli selline tark ja armastav õpetaja nagu Paulus,
kes oskas neile seda kõike selgitada.
Kui sa uurid Pauluse kirju roomlastele,
korintlastele, tessalooniklastele ja teistele,
õpid sa palju tolle aegsest kristlikust kogudusest ja
selle mehe armastusest, kes tegi nii palju selle üles ehitamiseks.
Aitäh, et olid meiega! Kõike head!
Nägemiseni!