LÄHIKUVASSA
Hei rakkaat katselijat!
Ohjelmassamme on jälleen uusi jakso.
Vieraanamme on Kenneth Witick, helluntailaispastori Ahvenanmaalta.
Aiemmin hän asui Pietarsaaressa ja Karjaalla.
Hän elää perheineen lähetyskentällä oleville tyypillistä elämää.
He luottavat Jumalaan talous- asioissa ja kaikissa päätöksissä -
tavalla, jota harvoin näkee Suomessa ja Ruotsissa.
Hän todistaa ja kertoo, kuinka on oppinut kuulemaan Jumalan äänen.
Tervetuloa!
Sinulla on ollut jännittävä elämä ja monta tarinaa kerrottavana.
Voisitko kertoa hieman siitä, kuinka löysit tien Jumalan luo?
Kasvoin nuorena Helsingissä.
En tiennyt mitään Jumalasta.
Ollessani 16-vuotias en ollut ta- vannut yhtäkään elävää kristittyä.
Vanhempi veljeni tuli uskoon Jeesus-liikkeen aikana 70-luvulla.
Kotona hän todisti todella väkevästi Jeesuksesta.
Hänellä oli suuri risti farkkutakkinsa selässä.
Aloin tajuamaan, että Jeesus ei ole vain historian henkilö.
Hän elää ja on läsnä keskuudessamme.
Siitä lähtien sisimmässäni alkoi valtava taistelu.
Elin hurjaa jengielämää Kontulassa.
Olin mukana kovissa hommissa, kunnes minun täytyi huutaa: -
"Jeesus pelasta sieluni."
Olin 16-vuotiaana auto-onnettomuu- dessa ja lääkärit sanoivat -
ensimmäiset röntgenkuvat nähtyään, etten pystyisi enää kävelemään.
16-vuotiaalle sellainen uutinen oli melkoinen järkytys.
Aloin kysellä, mikä on elämän tarkoitus. Miksi olen täällä?
Minne olen matkalla? Tiesin koko ajan, että Jeesus on olemassa.
14.10.1974 polvistuin ja sanoin:
"Jeesus, nyt saat tulla sydämeeni."
Veljeni rukoili puolestani ja pelastuin. Halleluja!
Onko vaelluksesi Jumalan kanssa ollut näin vahvaa alusta lähtien?
Ensimmäiset vuodet olivat vaikeita. Ei ollut ketään kristittyä ystävää.
Ei ollut seurakuntayhteyttä. Uskova veljeni asui 50 km päässä.
En ollut saanut Hengen kastetta enkä aiemmin avannut Raamattua.
Ne vuodet olivat ylä- ja alamäkeä, mutta tahdoin pysyä päätöksessäni.
Olin vakaasti päättänyt, etten tahdo luopua tästä, -
vaikka elämäni ei ollut Raamatun mukaista.
Mitä tapahtui neljän vuoden jälkeen?
Elämäni oli kovaa. Minulla oli vaikeaa. En mene yksityiskohtiin.
Ihmiset olivat minua kohtaan ilkeitä.
Se vei minut etsimään Jumalaa. Rukoilin ja huusin Jumalaa.
Tammisaaren helluntaiseurakunnan kokouksissa itkin kuin lapsi.
Sain nimen "Itkevä poika". Opiskelin kaupungin Teknillisessä opistossa.
Heti kokousten päätyttyä juoksin ulos.
Silloin Jumala kohtasi minut. Täytyin Pyhällä Hengellä.
Jumala sanoi: "Olet käyttänyt 7 vuotta tullaksesi joksikin, -
mutta mitä olet tehnyt oppiaksesi tuntemaan minut?"
Sanoin: "Menen vuodeksi Raamattu- kouluun." Sitä yhtä vuotta jatkuu.
Henkikaste muutti minut. Se oli voimakkaampi kokemus kuin pelastus.
Mitä henkikaste sinulle merkitsee?
Ennen sitä lukiessani Raamattua -
en ymmärtänyt sen sanomaa.
Se oli kuin suljettu kirja.
Henkikasteen jälkeen siitä tuli elävä. Raamattu alkoi puhua.
Olin armeijassa, kun Jumala ensi kertaa puhui kutsumuksestani.
Raamatunpaikka oli niin voimakas, että suljin kirjan peloissani.
Raamatusta tuli niin uskomattoman elävä.
Kun minut kastettiin Filadelfiassa 19.5.1979 -
sain profetian, että Jumala tulee avaamaan Sanansa minulle.
Olen kokenut kuinka Raamattu avautuu ihmeellisesti. Se on ihme.
Sitä ei saa koulussa tai Raamattu- koulussa, vaan yksin Jumalalta.
Olen kokenut sitä koko elämäni ajan.
Olet rukouksen ihminen. Tuliko rukous mukaan alusta alkaen?
Rukoilin kokonaisen vuoden ennen kuin pelastuin.
Jumala kutsui minua kolme kertaa.
Ensimmäisellä kerralla sanoin: "Tulen myöhemmin."
Sitten sain huutaa Jumalalta armoa kaksi viikkoa, jotta pelastuisin.
Sitten pelastuin ja sain jakeen Psalmista 91, -
jossa puhutaan varjeluksesta Jumalan varjon ja siipien alla.
Siinä sanotaan, että hän on lähellä minua. Hän tuntee nimeni.
Elämäni johtolankana on ollut: "Olla Jumalaa lähellä ja tuntea Hänet."
Tämä tuo turvallisuuden, mitä sitten tapahtuneekaan.
Kuulet Jumalan äänen arkielämässä?
Kyllä, usein. Varsinkin, kun on kysymys jostain tärkeästä.
Joitakin kertoja olen kuullut sen erittäin selvästi.
Kun hän kutsui meitä muuttamaan Pietarsaaresta Karjaalle, -
hän puhui niin että tärisin, ja makasin yön lattialla Jumalan pyhyyden alla.
Olet kertonut kutsumuksestasi.
Luit kutsumuksestasi Raamatusta.
Se oli sana, jonka mieluiten pidän itselläni.
Se oli jotain niin pyhää.
En ymmärtänyt mitä se oli, mutta se kosketti koko olemustani.
Neljä vuotta myöhemmin ollessani Raamattukoulussa ymmärsin asian.
Asiat alkoivat avautua. Olin valtavan kiinnostunut tekniikasta.
Olin opiskellut sitä. Oli ihme, että pystyin jättämään tekniikan, -
ja vaihtamaan suuntaa pastoriksi.
Menitkö pastorien opistoon vai miten sinusta tuli pastori?
Samana vuonna kun sain henkikasteen, oli Suomen -
ruotsalainen helluntailiike aloittanut uuden Raamattukoulun.
Se oli kaksi kuukautta saaristossa ja sitten evankelioitiin tiimeissä.
Kävin neljä vuotta sitä koulua.
Gösta Bergström oli opettajana. Oli mahtavaa kylpeä sanassa, -
voida keskustella, rukoilla, paastota ja etsiä Jumalaa.
Muutuin täysin. Tahdoin vain palvella Jeesusta koko sydämestäni.
Kerro, miten vaimosi tuli mukaan kuvaan.
Hän tuli Raamattukouluni toisena vuotena sinne oppilaaksi.
Olin aikaisemmin sanonut, että tah- don olla kuin Paavali - ei naisia.
Erään lähetyssaarnaajan kautta ja itse Raamatusta ymmärsin, että -
meidät on luotu elämään vaimon kanssa. Se on armolahja.
Siitä seurasi, että kirjoitin pitkän listan toivomistani asioista.
Se oli pitkä luettelo.
Paastosin kokonaisen viikon. Annoin asian Jumalalle. En etsinyt ketään.
Elisabetin tullessa kouluun olimme samassa tiimissä kokonaisen vuoden.
Sitten alkoi tuntua, että nyt alkaa tykyttämään.
Mitä enemmän tykytti, sitä kauemmaksi hänestä menin, -
etten antaisi tunteitteni johtaa, mutta sitten se oli vähän liikaa.
Seurustelu tiimissä oli kiellettyä. Olimme Vaasassa. Sanoin Jumalalle -
"Menen rukoilemaan. Saat lähettää Bengtin profetoimaan minulle."
Menin rukoushuoneeseen rukoilemaan.
Olin siellä varmaan noin kaksi tuntia, mutta Bengtiä ei kuulunut.
Olin vihainen Jumalalle: Et vastaa, vaikka kysyn rehellisiä kysymyksiä.
Silloin Bengt tulee.
Rukoilimme ja yhtäkkiä hän sanoo: -
"Älä pelkää, tämä on lahja minulta sinulle - elämäntoveri."
Sanoin: "Halleluja" ja kymmenen minuutin kuluttua kosin häntä.
Oliko hän aavistanut mitään?
Pidin pitkää välimatkaa. Hänellä ei ollut aavistustakaan tunteistani.
Hän sanoi heti: "Kyllä".
Kolmen viikon kuluttua menimme kihloihin.
Kuuden kuukauden päästä menimme naimisiin.
Oliko hän myöskin tuntenut, että Jumala oli puhunut asiasta?
En tiedä oliko hän tuntenut muuta kuin, että aivan lapsesta lähtien -
hänen sydämessään oli todistus, että hänestä tulee pastorin vaimo.
Meillä on ollut fantastinen elämä yhdessä.
Teillä on viisi lasta.
Neljä poikaa ja tyttö. He ovat olleet ihania lahjoja.
Olette tehneet lapsi- ja nuorisotyötä.
Kutsumuksemme on aina ollut tehdä työtä lasten parissa.
Ollessani Pietarsaaressa pastorina kävin läpi melko kovia aikoja.
Kerran siellä Jumala sanoi, että Hän tulee antamaan meille lahjan.
Olimme muuttaneet ja ajattelin, että se kai tarkoittaa rahaa.
Larsmon lähetyskodissa vaimoni luki kirjan, joka kertoo lapsista, -
jotka olivat taivaassa ja kohtasivat Jeesuksen.
He menivät elämän virralle ja täyttyivät ilolla. Se oli ennen -
niin sanottua Toronton siunausta, missä täytyttiin naurulla.
Yhtäkkiä kaksivuotias tyttäreni kierii lattialla nauraen hillittömästi.
Sitten yhtäkkiä koko perheemme oli lattialla -
Jumalan rakkauden kosketuksen alla.
Silloin Jumala antoi vaimolleni erityisen rakkauden lapsityöhön, -
erityisesti 6 -12 vuotiaisiin lapsiin.
Juuri heidän parissaan koimme läpimurron Karjaalla.
Vaimollani on valtavan avara sydän lapsia kohtaan.
Ahvenanmaalla hän johtaa päivä- kotia ja lasten kerhotoimintaa.
Hän johtaa myös pyhäkoulua ja pyrkii tavoittamaan lapsia.
Niin voi tehdä vain, kun sydämessä palaa tuli.
Olette perheenä kokeneet Jumalan huolenpidon ja johdatuksen.
Kertoisitko esimerkiksi mitä teitte Pietarsaaressa -
ja kuinka Jumala johti teidät Karjaalle.
Tulin Pietarsaareen pastoriksi vuonna 1988 Jumalan kutsumana.
Tullessani kaupunkiin arvelin pysyväni siellä loppuelämäni.
Sielläkin tapahtui, vaikkei varsinaista läpimurtoa tullut seurakunnassa.
Monien vaikeuksien ja taistelujen jälkeen -
Jumala sanoi minulle selvästi: -
"Muutan sinut Karjaalle."
Minne ikinä matkustinkin, niin joku profetoi sanoen, -
että tulemme muuttamaan.
Sanoin: "Jumala, en muuta mihinkään ennen kuin puhut minulle itselleni."
Kun Hän sitten puhui, koko kehoni vapisi. Makasin koko yön lattialla.
Tiesin, että tämä on Jumalan tahto. Sanoin itseni irti työstäni.
Koko sen vuoden taloutemme oli uskon varassa.
Asuimme vuoden Pietarsaaressa ja kävin sieltä käsin Karjaalla.
Saimme jo silloin nähdä, kuinka Jumala pitää meistä huolen.
Tulimme Karjaalle ja jätimme seurakunnan, missä oli 250 jäsentä.
Olin ollut neljä vuotta Raamattukoulussa rehtorina.
Tulen pieneen Karjaan kaupunkiin.
Seurakunnassa oli seitsemän jäsentä, jotka kaikki ovat yli 80-vuotiaita.
En saanut palkkaa. Vaimoni rukoili paljon ja sai näkyjä lapsista, -
jotka tulevat pensaista. Hän sanoi tahtovansa aloittaa lapsityö.
Sanoin jo vuonna -79, etten tahdo palkkaa muualta kuin taivaasta.
Sanoin Jumalalle: "Se on sinun ongelmasi, ei minun."
Olet tuonut meidät tänne. Auta meitä palvelemaan sinua perheenä.
Vatsassani oli kyllä perhosia.
Eräässä rukouskokouksessa eräs nainen profetoi suomeksi: -
"Annan sinulle pyhän huolettomuuden koskien talouttasi."
Sana kosketti minua syvästi. En ole koskaan ollut huolissani.
Saimme kyllä pienen palkan seurakunnasta, -
mutta se ei riittänyt.
Tarvitsimme kaksi tai kolme tuhatta markkaa kuukaudessa elääksemme.
Elimme näin viisi vuotta.
Mistä rahat tulivat? - Kirjekuoressako?
Ihmiset antoivat. Jälkeenpäin ajattelen, kuinka se oli mahdollista?
Taskuissa oli melkein enemmän rahaa kuin nyt.
Uskomatonta. Kerran tarvitsin tietokoneen.
Parin päivän kuluttua rapulla oli tietokone, tulostin ja näyttölaite.
Kun panin tulostimen käyntiin, -
en ollut käyttänyt tietokonetta, asentanut sen vain paikoilleen, -
tulostimesta tulee ensimmäiseksi kaksi paperia, joissa lukee: -
Menkää kaikkeen maailmaan ja tehkää kaikki kansat opetuslapsikseni.
Mahtavaa! Sain useita autoja siihen aikaan.
Saimme myös matkoja, kun perheenä oli aika rentoutua.
Olimme koko kuukauden Ruotsissa.
Meillä ei ollut varaa sellaiseen. Sehän maksaisi 10 000 markkaa.
Matkalla saimme kaikki tarpeellisen. Huvipuistoonkin pääsimme ilmaiseksi.
Olitte rukoilleet ja lapset olivat esittäneet oman toivomuslistansa.
Vaimoni sanoi lapsillemme: -
"Nyt saatte kaikki sanoa, mitä tahtoisitte tehdä loman aikana."
Loman lopussa olimme olleet kaikissa mahdollisissa paikoissa, -
joihin pääsee vain, jos on paljon rahaa. Kaiken kukkuraksi lapset -
tahtoivat Gröna Lundin huvipuistoon. Sinne tullessamme -
siellä vietettiin syntymäpäivää: vapaa pääsy ja kaikki oli ilmaista.
Saimme syödä kakkuakin.
Jumala antaa meille kaikkea yltäkyllin.
Elämä on yltäkylläistä. Kun perheenä elämme näin, niin -
Jumala näyttää myös lapsille, että hän antaa heille mitä he haluavat.
Johannes rukoili punaista polku- pyörää, jossa on mustat pyörät.
Hän sai juuri sellaisen polkupyörän. Se on mahtavaa!
Miten opetatte lapsianne elämään näin?
Se on täysin luonnollista. Oltuani vuosia pastorina Jumala sanoi: -
"Olet niin paljon seurakunnassa, että unohdat tämän kotonasi."
"Pane minut ensimmäiseksi ja pane seurakunta perheesi jälkeen."
Perheen täytyy tulla ennen seurakuntaa.
Joka perjantai pidimme perheillan. Leikimme, söimme jotain hyvää -
ja luimme Raamattua ja rukoilimme.
Noina iltoina lapset kohtasivat Jumalan. Jumalan läsnäolo tuli.
Se oli oikeastaan sapatin viettoa.
Aivan niin. Perjantaina.
Kerroin seurakunnassa, että Jumala tahtoi elämässäni muutoksia.
Että asettaisin perheeni ennen seurakuntaa.
Silloin useimmat johtajista sanoi- vat, että sinusta on tullut luopio.
Heidän lapsensa eivät ole mukana, mutta kaikki minun lapseni ovat.
Entä lastenlapsesi? - Tänä vuonna on tulossa.
He saavat elää tätä elämää ja jakaa sitä eteenpäin lapsillensa.
Tätä Jeesus-elämää täytyy elää todeksi kotona.
Olemme nähneet, että kun lapset saavat olla mukana -
isän ja äidin rukouselämässä ja kun he saavat rukoilla toivomuksiaan -
niin he kokevat rukousvastauksia.
Pietarsaaressa eräs lapsistamme valitti minulle tahtoen joulurahaa.
Sanoin hänelle: "Mene Jumalan luo ja kerro itse hänelle asiasta."
Silloin hän sai sen - Kyllä.
Seuraavana päivänä menimme erääseen kauppaan.
Eräs seurakuntaan kuuluva nainen sanoo: "Siinä sinä olet!"
"Olen nähnyt kasvosi koko yön." Ja antoi pojalle sata markkaa.
Pienten arkielämän asioiden kautta voit välittää sanoman lapsillesi.
Sinulla oli kaikki nämä nuoret Karjaalla, -
ei vain yli kahdeksankymppisiä.
Miten se oikein tapahtui?
Erikoista Karjaalla oli se, että tämä seurakunta, -
ne, jotka olivat eläneet myrskyjen läpi, rukoilivat nuorisoherätystä.
Tulimme seurakuntaan, joka on hyvin pieni, mutta jolla on näky.
Eräällä leirillä 23 nuorta antoi elämänsä Jumalalle.
Oli valtavaa kuinka työ alkoi avautumaan!
Todistimme arkielämässä, luimme Raamattua, rukoilimme yhdessä.
Osoitimme käytännössä, että tämä ei ole mitään teoriaa, -
vaan että Jumala on mukana käytännön asioissa.
Monista sen ajan nuorista on tulossa lähetyssaarnaajia.
Mahtavaa!
Seurakuntien ja vanhempien tulisi nähdä, että nuoret voivat löytää -
suhteen Jumalaan tämän vaikean ajan keskellä.
He menevät helposti maailmaan, koska on vaikeaa löytää Jumala.
Te olette onnistuneet jakamaan elämää -
ja Jumalan todellisuutta arkipäivän keskellä.
Karjaalla kävi niin, että pääsimme sisälle koulumaailmaan.
Se on vaikeaa nykypäivänä.
Karjaalla kaikkina vuosina ylä- aste ja joskus lukiokin tulivat -
koko viikoksi Beteliin. He tosiaankin tahtoivat tulla.
Emme tyrkyttäneet liikaa, vaan todistimme heille.
Olimme lähellä arkipäivää. Sellaista en ole koskaan muualla nähnyt.
Seurakunnallamme oli hyvä yhteistyö koulun kanssa.
Rehtori pyysi, että työntekijämme olisivat siellä perjantaisin, -
sillä koulussa on rauhallisempaa, kun he ovat siellä.
Jotta seurakunta voisi tavoittaa nuoria, salaisuutena on, -
että heidän täytyy tuntea, että tämä on minun seurakuntani.
Etteivät he tule sinne vanhempien jäsenten ehdoilla.
Karjaalla nuoret keräsivät itse rahaa vessan korjaamista varten.
Kuinka he voivat tuntea, että se on heidän seurakuntansa?
Heidän täytyy tuntea, että saavat luoda ja löytää omia teitä.
Ei vain käskyjä "Tee tämä!", vaan heidän on saatava olla mukana.
Seurakunnan tulee olla kuin perhe.
Silloin se alkaa toimia.
Se on todella Raamatullista.
On todella tärkeää, että seurakunta on perhe.
Asia lähti Aabrahamista: 1. Moos. 18:19.
Siinä Jumala sanoi Aabrahamille, -
että hänen tulee opettaa lapsiaan noudattamaan Herran tietä, -
jotta Jumala voisi siunata häntä.
Siis siinä oli ehto. Siksi uskon, että seurakunta on tärkeä.
Ainoa siunauksen lupaus, mikä sitoutuu käskyn täyttämiseen -
eli että lasten tulee kunnioittaa vanhempiaan, -
liittyy myös perheeseen, vanhem- pien ja lasten väliseen suhteeseen.
Nykypäivänä olemme liian nuorisokeskeisiä.
Silloin seurakunta menettää jotain.
Lasten ja vanhempien täytyy kohdata toisensa seurakunnassa.
Tämä oli todella jännittävää ja saamme kuulla hieman lisää.
Tule mukaan ensi viikolla. Puhumme silloin Israel-työstä, -
jossa Kenneth on mukana. Siellä tapahtuu myös paljon jännittävää.
Tule mukaan kuuntelemaan. Hei!
Himlen TV7 tekee valtavaa työtä.
Tämän kanavan kautta monet ihmiset näkevät ja ymmärtävät, -
mitä Jeesus todella tekee.
Kaikilla on mahdollisuus päästä Hänen yhteyteensä.
Rohkaisen sinua tukemaan tätä työ- tä taloudellisesti ja rukouksin.
Meidän on vaikeaa ymmärtää -
kuinka monille ihmisille Himlen TV7 saa olla siunaukseksi.
Tule mukaan Jeesuksen nimessä ja saat itse kokea siunauksen.
Suomennos: Kirsti Eastwood