Muistan keskustelun äitini kanssa.
Hän kehotti menemään ajoissa nukkumaan ja kysyin miksi.
"Nukuttuasi hyvin, heräät aamulla virkeänä ja pärjäät koulussa".
Kysyin, miksi on pärjättävä. "Että pääset opiskelemaan".
Miksi menisin opiskelemaan? "Jotta saat hyvän työn".
Miksi hyvä työ? "Että saat perheen, kodin ja mukavia asioista itsellesi".
Mitäs sitten? "Ei mitään, siinä kaikki".
Siinäkö kaikki?
Juutalaisäidin ainoana poikana tunsin olevani maailmannapa.
Se, etten maailmassa ollutkaan huomion keskipisteenä, oli shokki.
Hain huomiota, hyväksyntää ja vahvistusta ihmisiltä, -
että kyse on vain minusta ja että olen maailman napa.
Yksityiskoulussa meidän oli opiskeltava Jeesuksen elämästä.
En pitänyt Jeesuksesta, mutta halusin rabbilta selityksen, -
miksi emme usko Jeesukseen.
Hän selitti, ettei hän voi olla Messias, koska Messias tuo rauhan.
Koska meillä ei ole rauhaa, Jeesus ei voi olla Messias.
Tyydyin siihen vastaukseen.
Yliopistossa uskoin Marxin teoriaan,-
ja että yhteiskunnan on muututtava radikaalisti.
Sen sijaan että kilpaillaan toisiamme vastaan markkinoilla, -
hallitus loisi tasa-arvoisen kentän, yhtä suuret tulot kaikille.
Pääsisimme eroon näkemästäni kilpailusta ja vastakkainasettelusta, -
ja yhteistyöllä voisimme luoda paremman maailman.
Paremman maailman tavoittelu antoi elämälleni merkitystä.
Halusin olla luomassa parempaa maailmaa.
Ongelmana vakaumuksessani sosiaalisten muutosta tarpeessa, -
ja maailman muuttamisessa oli ihmisten rikkinäisyys.
Näin oman rikkinäisyyteni, itsekkyyteni, ylpeyteni, -
himoni, kateuteni, joita näin myös muiden elämässä.
Jos vika on meissä ihmisissä, -
yhteiskunnanrakenteiden muuttaminen ei auta.
Mikään ei muuttuisi.
Ensimmäistä vuotta yliopistossa opiskellessani ovelleni koputettiin.
Siellä oli nuori mies, joka sanoi "Hei, olen Paul.
Haluaisin kertoa sinulle henkilö- kohtaisesta suhteesta Jeesukseen.
Yllätyin ja sanoin: "Anteeksi, mutta olen juutalainen".
Hän sanoin, että se on ok, niin oli Jeesuskin.
Kutsuin hänet sisään ja pyysin myös juutalaisia ystäviäni mukaan.
Hän alkoi selittää meille, miksi Jeesus on juutalaisten Messias.
Minulla oli yhä samoja kysymyksiä.
Ymmärsin, että ilman Jumalaa ei ole toivoa.
Se sai minut tutkimaan asioita.
Löysin profetian Jesaja 53:sta.
Sitä lukiessani mietin itsekseni -
"Mitä Jeesus tekee minun Raamatussa?".
Olin yllättynyt, että se oli juutalaisen profeetan, Jesajan kirjassa.
Ihmettelin, mitä Jeesus tekee Raamatussani.
Mietin, miksi rabbi ei ollut kertonut tästä, -
että Messias on kuvattu muutenkin kuin rauhantuojana.
Että Messias kärsii ja kuolee puolestamme.
Työskentelin opiskeluaikana iltaisin ja viikonloppuisin -
kosher-pitopalvelussa.
30.4.1980 olin Temple Sinaissa Massachusettssa -
tarjoilijana hyvätekeväisyysillallisella.
Minua pyydettiin pakkaamaan auto lopuksi yksin ja suostuin siihen.
Muut lähtivät, illalliselle osallistuneet naiset olivat sisällä -
ja minä olin ulkona mietiskelemässä elämää.
Yhtäkkiä naiset synagogassa alkoivat rukoilla.
Heidän rukouksensa muistuttivat minua omasta etsinnästäni, -
omasta elämäntilanteestani ja aloin miettiä juutalaisten historiaa, -
Daavidia ja Jeesusta. Onko Jeesus luvattu Messias?
Onko sillä merkitystä, kuka Messias on?
Onko Jeesus Jumalan poika? Onko hän Jumala? Sanoiko hän niin?
Ehkä hän tarkoitti, että hänellä on läheinen suhde Jumalaan.
Mikä merkitys on Jumalan nimellä, kunhan elämme hyvin?
Näitä miettiessäni käveleskelin ympäri parkkialuetta.
Parkkialueen reunalla näin edessäni valon.
Valo oli ihmismuodossa, täysin valaistu.
Hän oli ristin edessä, ei ristillä vaan ristin edessä. Valo oli kirkas.
Hän oli parikymmenen metrin päässä elämää suurempana.
Sen nähdessäni sanoin "Jumalani, hän on Jeesus Kristus".
Käteni tärisivät, pyörittelin päätäni kotimatkalla. "Näinkö todella sen?"
Pelästyin niin kovin, että yritin unohtaa sen.
Seuraavat pari viikkoa juhlin, kävin baareissa -
ja yritin unohtaa tapahtuneen.
Sitä jatkui pari viikkoa. Yritin unohtaa juomalla.
Yhtenä aamuna, asuin vielä kotona, -
olin ottamassa mehua, kun äitini kysyi "Rich, mitä pakenet?"
Näin ymmärsin, etten ole maailmannapa. Jumala on.
Kyse ei ole minusta vaan Hänestä.
Siitä, että käytän elämäni Hänen tarkoitusten mukaan.
Sain siitä merkitystä ja tarkoituksen elämälleni.
Se oli enemmän kuin olin osannut kuvitellakaan.
En ollut uskonut saavani vastauksia, ettei vastauksia ollut.
Ymmärsin, että on Jumala, joka rakastaa minua.
Se rakkaus vapauttaa minut rakastamaan muita.
Nykyään olen naimisissa Michellen kanssa. Hän on italialainen.
Yhteinen uskomme Jeesukseen oli minulle tärkeämpää -
kuin naida juutalaistyttö.
Meillä on kolme poikaa, Joshua 27 v., Micah 26 v. ja Zach 23v.
He kaikki ovat ottaneet vastaan Jeesuksen Herranaan.
He kulkevat uskossa, ja olemme ylpeitä heistä.
Opetan yliopiston professorina New York Cityssä.
Minusta on ihana, kun voin kertoa -
omista kokemuksistani ja elämästäni nuorille opintojen ohessa.
Suomennos: A. Eskola