Pidin tegema järgmist.
Pead pea paljaks lõikama, riietuma üleni musta,
kandma valget kuube
ja sööma vaid koššer toitu.
Sinust peab saama taimetoitlane.
Pead pöörama palvetades näoga Jeruusalemma poole.
Pead palvetama üksnes heebrea keeles
ning kasvatama kena suure habeme.
Kui täidad neid kõiki väliseid kultuurilisi seaduseid,
jõuad universumi Jumalani.
Jabur, et keegi arvab, et võib suruda Jumalale oma kultuuri peale
ning et Jumalale avaldab muljet
su riietus, mille suunas palvetad, mida sööd ja kõik säärane.
Mõtlesin, et kui kuskil on Jumal, kellega saab tunda,
siis peaks Temani jõudma, olenemata, kuhu pööran pea,
kuidas riietun, kuna Ta on Jumal.
Lapsena sain aru, et meil, juutidel, on oma pühakiri
ja mittejuutidel on oma piibel ehk Uus Testament
ning need on kaks täiesti eraldiseisvat raamatut.
Ainsad usklikud, keda teadsin, et usuvad Kristusesse,
olid me riigikoolis itaalia katoliiklased.
Arvasin, et Jeesus oli itaallane.
Seega tuli mulle šokina teade, et Jeesus oli tegelikult juut
ning et Uus Testament oli juutide kirjutatud.
Ma ei suutnud seda uskuda.
Eeldasin, et Uus Testament oli nagu mu vanavanemad olid öelnud,
et see oli raamat, kuidas juute taga kiusata
ning sellest tuleks eemale hoida.
Loomulikult, kui sulle öeldakse, et peaksid millestki eemale hoidma,
saab huvi sinust võitu ja lihtsalt pead seda nägema.
Kui avasin Uue Testamendi,
eeldasin, et leian käsiraamatu, kuidas juute taga kiusata.
Mu vanavanemad hoiatasid mind,
et see kirjutati inimeste poolt, kes tapsid juute.
Ootasin seda.
Seda avades leidsin aga juutide kirjutatud loo juutidest.
Uus Testament oli põnev raamat.
Kui avasin selle raamatukogus, vaatasin enda ümber,
et veenduda, et üksi sõber ei näe, et võtsin riiulilt kristliku piibli.
Uut Testamenti avades nägin esimesena lauset:
"Jeesuse Kristuse, Aabrahami poja, Taaveti poja sugupuu.."
Selles mainiti kolme meest, kes kõik olid juudid.
Olin äärmiselt šokeeritud.
Edasi lugedes avastasin,
et Jeesus oli juudi mees, kes sündis juudi külas ja riigis.
Ühel päeval astus ta sünagoogi ja teatas, et Ta on Messias.
Mida enam Jeesusest lugesin, seda enam köitis Ta mind.
Ta oli kaunim isik kui muud Piibli tegelased.
Kui hakkasin uskuma, et Yeshua, Jeesus on Messias,
olin veendumusel, et see on kõige juudilikum asi, mida teha.
Ta ei ole mässaja me rahva seas
vaid isik, kellest on tõotus meie pühakirjas.
Jesaja 53. peatükk on rabav.
Kui lugeda seda peatükki, jättes ülejäänud Piibli kõrvale,
mõistaksid, et see on kristlik Piibel ning siin räägitakse Jeesusest.
Samas on see keset me pühakirja, juutide piiblit.
Kui tulin usule, et julgenud ma sellest oma isale rääkida,
kuna 1970. aastatel oli liikvel palju gurusid ja kultuseid.
Isa oli mures, et ehk ka mina
võin sattuda jaburasse sekti ning minna kuhugi ära.
Ootasin kuid.
Kui lõpuks talle teatasin, oli ta äärmiselt skeptiline.
Ta hakkas iseseisvalt Jeesuse kohta uurima.
Ligi 1,5 a hiljem teatasin talle,
et autor, kelle raamatut ta oli lugenud, annab New Yorgis loengut.
Ta oli nõus selle inimesega kohtuma.
Mu elu tähelepanuväärseim hetk oli kui kõneleja ütles:
"Kas palun kõik siinolevad juudid,
kes usuvad Kristusesse, tõstaksid oma käed?"
Tõstsin enda käe.
Samuti mu isa.
Vaatasin kõrvale ja ütlesin:
"Isa, ta ei öelnud, et kõik juudid peaksid käe tõstma
vaid kõik juudid, kes usuvad Jeesusesse Kristusesse."
Isa vaatas mu poole ja ütles: "Jah, kuulsin, mida ta ütles."
Mu otsus hakata uskuma Jeesusesse kui Messiasse
ei olnud hetkeline nali või mööduv moeröögatus.
Nägin endas muutuseid, mis ei tulenenud minust endast.
Olin avastanud tõe juudi rahvale,
milles oli tohutu vägi.
Tõlge: Mailis Lepp