Olen saanut mainetta ja luennoinut ympäri maailmaa.
Opin analysoimaan asioita tieteellisesti.
Analysoin kaiken lukemani.
Siitä huolimatta kaikkea ei vain pysty selittämään.
Synnyin Montrealissa juutalaiseen perheeseen.
Isovanhempani tulivat Venäjältä.
Isä oli Kanadan ilmavoimissa ja vapauttamassa Bergen-Belseniä.
Olin vahvasti juutalainen, mutta en kovin uskonnollinen.
Vietimme Bar mitsvaa ja kävin kouluni Montrealissa.
Äitini haaveiden mukaisesti valmistuin lääkäriksi.
Perustin vastaanoton ja olin hyvin menestynyt siellä pitkään.
Ajattelin asuvani siellä lopun elämääni.
Sitten asiat muuttuivat ja antisemitismi voimistui.
Kerran, erittäin ystävällisen isoisäni piti postittaa kirje.
Postissa kieltäydyttiin puhumasta hänelle.
Muistan hänen itkeneen keittiössä. Se tuntui tosi pahalta.
Päätin, etten halua perustaa perhettä tuossa paikassa.
Muutin pois ja päädyin Raamattuvyöhykkeelle Texasiin.
Dallasista ostin praktiikan ja minut esiteltiin henkilökunnalle.
Eräs naisista erottautui joukosta ja pyysi kertomaan itsestäni.
Olin erittäin omahyväinen sekä tyytyväinen menestykseeni.
Luennoin ympäriinsä enkä ollut uskonnollinen.
En ollut tottunut ihmisiin, joiden elämä perustui uskontoon.
En tuntenut hengellisen taustan omaavia ihmisiä.
Tämä nainen oli juuri sellainen ajatuksiltaan.
Hänellä oli erityinen rauha ja hän oli hyvin eheä.
Hänessä oli jotain, mitä minulta puuttui.
Jeesus oli minulle jotain, mistä kristityt puhuvat.
Koin kulkevani omaa polkuani, olenhan juutalainen.
Mitä enemmän hän kertoi Jeesuksesta, -
sitä enemmän koin tarvitsevani Jeesusta.
Uuden aloittaminen oudossa kaupungissa oli haaste.
Olin pelokas ja huolestunut aloittaessani uutta elämää.
Hänellä tuntui olevan kallio, mistä hakea tukea.
Tunsin vahvasti tarvitsevani tuollaista uskoa myös.
Kerran hän kysyi minulta, -
Eikö sinun pitäisi kiittää Jumalaa saavutuksistasi?
Hetken mietin sitä, että ehkäpä minun pitäisi kiittää siitä Jumalaa.
Meidät vihittiin Donnan kanssa 2010.
Ensimmäisen hääpäivän kunniaksi päätimme lähteä Israeliin.
Matkanjohtajamme oli messiaaninen juutalainen.
Minä olin kasvanut perinteisessä juutalaiskodissa.
Hän selitti kaiken kasvotusten juutalaisuuden kautta.
Kaikki liittyi Raamattuun sekä Jeesukseen.
Kaiken aikaa asiat alkoivat tuntua todelliselta.
Länsimuurilla aloin rukoilla.
Ylitsevuotava läsnäolo tuntui siinä ympärilläni.
Oli lämpöinen paineen tuntu, kuin kädet olisivat ympärilläni.
Kuulin äänen; Olet kotona, -
Toin sinut turvaan, kuulut tänne.
Koin valtavaa rauhaa sekä levon tunnetta.
Se oli äärettömän todellisen tuntuinen kokemus.
Mutta juutalaiselle opetetaan, että et voi uskoa Jeesukseen.
Niinpä menin juttelemaan matkanjohtajamme kanssa.
Minulla oli kysymyksiä, koska hänkin oli juutalainen.
Miten hän onnistuu olemaan samalla Messiaaninen juutalainen?
Hän kertoi, että voin uskoa Jeesukseen omana Messiaanani.
Minun ei tarvitse katkaista suhdetta juutalaisuuteeni.
Oli kuin lamppu sisälläni olisi sytytetty.
Oli perjantai-ilta, ensimmäinen ilta poor-umista.
Paras mahdollinen ajankohta mitä voin kuvitella.
Otin vastaan Jeesuksen omana Messiaanani.
Donnaa katsoessani kerroin, että minäkin uskon nyt.
Seison samalla kalliolla kuin hänkin.
Nyt ei vain me kaksi, vaan me kaksi Jeesuksessa.