Olin saavutanud paljut,
reisinud ning pidanud loenguid üle maailma.
Mulle õpetati teaduslikku metoodikat ning analüüsimist,
pidin hindama kõike loetut ja kõik pidi olema seletatav.
Teatud asju ei saa lihtsalt seletada.
Sündisin Montrealis ühes juudi peres.
Mu vanavanemad emigreerusid Venemaalt.
Mu isa teenis Kanada õhuväes
ning tegi koostööd kanadalaste ja brittidega,
et vabastada juute Bergen-Belseni koonduslaagrist.
Pidasin lugu oma juudi juurtest, kuid ei olnud religioosne.
Mul oli bar mitzvah,
õppisin Montreali riigikoolis, hiljem McGilli ülikoolis.
Pärast seda sain arstiks nagu sooviks iga juudi ema.
Rajasin oma praksise ja metoodika.
Elasin mugavalt ja edukalt pikka aega, plaanides jääda sinna kogu eluks.
Seda hetkeni, mil olukorrad halvenesid
ja tõusis esile antisemitism ning paljud muud olukorrad.
Minu emapoolne vanaisa oli üks viisakaim ja lahkeim mees.
Kord ta läks postkontorisse, et saata kirja.
Teenindajad keeldusid temaga rääkimast.
Mäletan, kuidas ta oli pisarates me köögis.
See ei sobinud mulle.
Otsustasin, et ei taha seal kohas elada ega rajada pere.
Pakkisin asjad, lahkusin Montrealist ning sattusin Texasesse.
Läksin Dallasesse ning rajasin praksise.
Mind tutvustati meeskonnale, kellest jäi üks naine silma.
Ta tuli minu juurde ja ütles: "Räägi siis iseendast."
Olin tol ajal väga enesekeskne.
Olin saavutanud paljut, reisinud ja pidanud loenguid üle maailma.
Religioon ei olnud osa minu elust.
Ma polnud harjunud nägema, et inimesed rajaksid oma elu usule
või kohanud inimesi, kellel oleks vaimulik taust.
Ta oli just selline.
Temas oli miski.
Teatud rahu, kindlameelsus, miski ta sees, mida mul ei olnud.
Jeesus oli teatud isik,
keda teadsin, et kristlased kirjeldavad.
Mina olin aga veendumusel, et olen juut, kellel on oma tee.
Mida enam ta rääkis mulle Jeesusest ja Jumalast,
seda enam hakkasin mõistma, et see midagi, mida vajan.
Olin rajanud endale elu uues ja võõras linnas,
mis oli selles vanuses suureks väljakutseks.
Olin hirmunud, ebakindel
ning võitlesin paljuga, et end korralikult sisse seada.
Näis, et see naine seisis aga kindlal kaljul
ning kogesin, et vajan seda oma ellu.
Kord ütles ta mulle:
"Kas sa ei arva, et peaksid Jumalat tänama su saavutuste pärast?"
Mõtlesin sellele sügavalt,
tõdedes, et saan Teda mõne osa eest tänada.
Abiellusime Donnaga 2010. aastal.
Me esimesel pulmaaastapäeval
otsustasime pärast mõningast kaalumist reisida Iisraeli.
Me reisijuht oli messiaanlik juut, kes oli kasvanud üles
traditsionaalses juudi peres, täpselt nagu mina.
Ta viis meid läbi eri paikade, rääkides kõigest juudi vaatenurgast.
Kõik viitas Piiblile ja Jeesusele.
Hakkasin mõistma tervikpilti ning sai mulle aina elulisemaks.
Olime Läänemüüri ees.
Kui hakkasime palvetama, kogesin kirjeldamatut ligiolu.
Kogesin kui kuumust, survet,
täpselt nagu keegi oleks hoidnud oma käsi minu ümber.
Järsku kuulsin häält: "Oled kodus.
Tõin su tagasi koju, kuhu kuulud.
Oled kaitstud."
Kogesin kirjeldamatut rahu ning vabadust.
Mul polnud kahtlustki kogemuse eheduses,
sest minu jaoks oli tegemist väga reaalse kogemusega.
Siiski peab mõistma,
et juudina üles kasvades oli mulle õpetatud,
et kui tahad olla juut, ei saa sa uskuda Jeesusesse.
Läksin hommikul reisijuhi juurde
ja ütlesin, et tahan talle küsimus esitada.
Ta oli kasvanud üles traditsionaalses juudi peres,
kuid oli siiski messiaanlik juut, kes uskus Jeesusesse.
Tahtsin teada, kuidas seda teha.
Ta rääkis mulle, et võin võtta Jeesuse vastu kui oma Messia
ega pea eitama oma rahvust või loobuma juudiks olemast.
Sel hetkel kogesin, et keegi oleks kui tule põlema pannud.
Sel reedesel õhtul, mis sattus olema puurimi 1. päev.
Kõigist kohtadest, kus võiks tulla usule..
Kui kirjutada stsenaariumi,
poleks parimat kohta, kus oleksin tahtnud olla.
Võtsin vastu Jeesuse kui oma Messia.
Vaatasin Donnale, öeldes, et nüüd on ka minul see.
Seisan samal kaljul, millele tema.
Nüüd ei ole ainult me kaks vaid Jeesus seisab koos meiega.
Tõlge: Mailis Mägi