Tänään haen kyytiin miehen nimeltä Jon Larsson.
Kuulemme, millainen oli hänen matkansa -
vakavasta rikollisuudesta ja vaikeista mielenterveysongelmista vapauteen.
Kuulemme Jonin itse kertovan tarinansa. Pysy kuulolla!
Tässä ohjelmassa pääset matkalle ihmisten elämään.
Vien vieraamme ajelulle jännittävällä autolla.
Mikä on ollut hänen elämänsä käännekohta?
Olen Per Åkvist, ja katsot Etupenkillä-ohjelmaa.
ETUPENKILLÄ
Jon, tervetuloa Upsalaan. - Kiitos.
Autossa ei nyt ole valinnanvaraa.
Tervetuloa Etupenkille! - Kiitos!
Tuohan on aivan kuin autot meillä Värmlannissa. - Niinkö?
Olet siis Jon Larsson Värmlannista.
Ja sen kuulee puheestasi. - Kiitos.
Tämä vähän erikoinen avolava-auto on Ford Ranchero vm 1965.
Se on rakennettu henkilöauton koriin.
Näin on saatu linjakas avolava-auto, jolla on hyvä ajomukavuus.
Näitä avolava-autoja valmistettiin 1960―1970-luvuilla.
Moottori on 4-litrainen 289, hevosvoimia on 180.
Olen Jon Larsson Arvikasta Värmlannista.
Olin reilut 20 vuotta narkomaani.
Aloitin jo varhain alkoholilla.
Join ensimmäisen humalan joskus 9-vuotiaana.
Tiedän sinusta sen verran, -
että kun luokkatoverisi pääsivät ylioppilaaksi, -
sinä istuit nuorisovankilassa. - Totta.
Kerro siitä vähän. Millainen paikka se on?
Nuorisovankila on -
kuin vankila, mutta nuoremmille vangeille.
Minulla oli lapsena tosi huono itsetunto.
Tunsin itseni ulkopuoliseksi ja koin, ettei minusta ollut mihinkään.
Yläkoulussa aloin myös polttaa hasista, käyttää lääkkeitä yms.
Joskus 16-vuotiaana aloin käyttää amfetamiinia.
Eli käytit tosi kovia aineita.
Olen kokeillut suunnilleen kaikkea ja ollut tosi itsetuhoinen.
Nykyisin mielenterveysongelmista puhuminen on luontevaa.
Nuorena voin tosi huonosti, mutta niistä ei puhuttu samalla tavalla.
Viimeiset 10 vuotta narkomaanina -
olivat henkisesti tosi rankkaa aikaa ja olin useita kertoja hoidossa.
Eli huumeet olivat jonkinlaista itsehoitoa? - Ehdottomasti.
Mutta olosi ei niillä parantunut? - Ei.
Keskeytin lukion puoliväliin ja menin töihin.
Työssäkäynti jäi lyhytaikaiseksi huumeriippuvuuteni takia.
Minusta tehtiin useita huoli-ilmoituksia.
Olin sosiaaliviranomaisten ja poliisin tuttu.
Lopulta jouduin nuorisovankilaan.
Siellä sain ensi kertaa vieroitushoitoa.
Viimeisen kotikuntani maksaman vieroitushoidon jälkeen -
minut suljettiin puoleksi vuodeksi huumevieroituskotiin Skooneen.
Sen jälkeen sain tukiasumisen kautta mahdollisuuden lähteä ulkomaille.
Minne lähdit? - Kyprokselle. - Okei.
Eli halusit tosissasi elämänmuutosta? - Kyllä.
Kyproksella aloin ottaa sukellustunteja ja kouluttautua sukellusohjaajaksi.
Tein työharjoittelun ja työskentelin siellä.
Etsin uutta elämää paikassa, jossa kukaan ei tuntenut minua.
En päässyt koskaan täysin irti huumeista. Käytin paljon lääkkeitä.
Työskentelin ja asuin siellä lähes neljä vuotta ja sain arjen rullaamaan.
Itsehoidin itseäni monilla eri lääkevalmisteilla.
En voinut kovin hyvin. Minulla oli lähinnä kemiallisia tunteita.
Joko ahdistusta tai jonkinlaista kemiallista onnea.
Kun heräsin aamulla ennen töihin lähtöä, -
söin valtavasti rauhoittavia lääkkeitä saadakseni vapinan loppumaan.
Sitten oli pakko ottaa piristeitä jaksaakseni olla ihmisten parissa.
Kotiin palattuani minun piti ottaa paljon opiaatteja rentoutuakseni.
Oi, vähän kuin vuoristorataa. - Kyllä, jatkuvasti piti säädellä jaksamista, -
jotta pystyin toimimaan kuin robotti.
Tuntui, että kaikki oli yhtä suurta pimeyttä.
Minulla ei ollut normaaleja tunteita, vain ahdistusta.
Mutta tiedän, että keskellä tuota pimeyttä -
avasit kuitenkin Facebookin.
Totta. Sain yhteyden vanhaan tuttuun Arvikasta.
Te olitte aikoinaan käyttäneet yhdessä huumeita? - Aivan.
Tuo tyttö oli tullut uskoon pari vuotta aiemmin ja näytti kuvissa onnelliselta.
Hän oli löytänyt jotain, mitä minulla ei ollut. Se herätti uteliaisuuteni.
Hänen kauttaan sain yhteyden tukholmalaiseen pastoriin.
Pastori alkoi soitella joka ilta ja rukoilla puhelimessa.
Olin useimmiten niin aineissa, että joskus nukahdin kesken puhelun.
Mutta jotain tapahtui, ja lopulta rukoilin uskoontulorukouksen.
En tuntenut mitään ihmeellistä, mutta jokin alkoi puhutella minua.
Tämä tapahtui kesäkuun tienoilla 2018.
Noin kuukausi siitä olin vapaa päihteistä.
Muutamaa kuukautta myöhemmin luovuin kaikesta, mitä minulla oli.
Irtisanoin asuntoni ja työni ja jätin kaiken taakseni -
seuratakseni Jeesusta.
Nyt lähes kolme vuotta myöhemmin elämäni on radikaalisti erilaista -
kuin se oli aiemmin.
Tuolloin tutustuin myös vaimooni. - Hän ei ollut silloin vielä uskossa?
Ei ollut. Aloin tapailla häntä, kun olin lomalla kuntoutuskodista.
Minulla oli aina Raamattu mukana, ja hän lähti kanssani seurakuntaan.
Kun pääsin kuntoutuskodista, olin jo kosinut häntä.
Hänet kastettiin päivä häiden jälkeen vai päivää ennen, en muista.
Monia hyviä asioita tapahtui. Toimin jonkin aikaa suntiona -
samassa kirkossa kuin isoisäni aikoinaan. - Ihan totta? - Kyllä.
Se oli mahtavaa. Olin lapsena hänen mukanaan kirkossa.
Ympyrä on sulkeutunut. - Niin voi sanoa.
Nyt asumme maatilalla Arvikan lähellä -
ja minä opettelen perunanviljelyä.
KOLME VIIMEISTÄ KYSYMYSTÄ
Sinun tarinasi, veli, oli tosi raskas ja synkkä, -
mutta samalla valoisa.
Kuvitellaan, että voisit kaikella nykyisellä kokemuksellasi -
palata omaan lapsuuteesi, -
aikaan ennen ensimmäistä känniäsi -
ja mielenterveysongelmia.
Jos voisit antaa itsellesi oikein hyvän neuvon, mikä se olisi?
Jos tapaisin itseni ja antaisin itselleni neuvon, -
sanoisin tietenkin, että mene juttelemaan jonkun kanssa -
koulussa, päiväkodissa tai vaikka kirkossa.
Hae apua. - Juuri niin.
Ei mitään itselääkitystä, vaan etsi apua. - Aivan.
Kohtaa pikemminkin ongelmat jollain muulla tavoin. - Hyvä.
Elit suuressa pimeydessä, niin kuin sitä kuvasit.
Kun pimeys oli synkimmillään, kertomasi mukaan oli silti ihmisiä, -
jotka olisivat heti tehneet jotain mutta eivät ehkä tienneet, mitä tehdä.
Minkä neuvon antaisit heille?
On tavattoman raskasta olla lähellä ihmistä, -
joka on niin rikkinäinen ja käyttää huumeita.
On kuitenkin monia järjestöjä, -
seurakuntia ja monia kristittyjä, jotka haluavat auttaa.
Huumeriippuvaisen läheisen elämä on tosi raskasta.
Läheisten kannattaa pyytää apua muilta, ja heitä voi ohjata siihen.
Ehkä joku katsoja nyt tunnistaa itsensä sinun tarinastasi -
ja pystyy samastumaan siihen.
Mikä on paras neuvosi hänelle?
Älä koskaan luovuta. Aina on toivoa!
Ellet ole vielä kokeillut sitä, -
etsi ensin Jumalan valtakuntaa ja Hänen vanhurskauttaan, -
niin tulet saamaan kaiken muunkin.
Haluamme vielä yhdessä sanoa sinulle muutaman sanan.
Se on oikeastaan niin helppoa, että siihen melkein kompastuu, -
mutta Jeesuksen saa todella kohdata tekemällä ratkaisun:
Minä tahdon oppia tuntemaan Sinut ja ottaa Sinut vastaan elämääni.
Niin yksinkertaista se on. Rukoile vain lyhyesti ja sano Jeesukselle näin.
Voit toistaa rukouksen perässäni ja sanoa:
"Rakas Jeesus, tulen luoksesi. Anna anteeksi syntini.
Annan elämäni Sinulle.
Jeesus, tule elämääni ja pelasta minut.
Anna minun oppia tuntemaan Sinut. Sinun nimessäsi, Jeesus, aamen."
Näin yksinkertainen rukous, ja Raamatun mukaan olet pelastunut.
Jos rukoilet tämän pienen rukouksen, elämässäsi alkaa uusi aika.
On tärkeää oppia tuntemaan Jumala.
Jos sinulla ei ole Raamattua, annan sen sinulle (ruotsiksi).
Mene osoitteeseen HIMLENTV7.SE/JESUS
Ensi viikolla taas uusi, jännittävä vieras. Pysy kuulolla!
Voit tukea tämän ohjelman käännöstyötä:
SOITA: 0600 10070 (10,01 e + pvm) TILILLE: FI40 1112 3000 3427 89
VIITE: 8507 VASTAANOTTAJA: RISTIN TUKI RY
Suomennos: Aune Björkström