Olen menossa hakemaan kyytiin Ulf Christianssonia.
Hän on legenda kristikunnassa -
ja tuttu Jerusalem-nimisestä kristillisestä hard rock -yhtyeestä.
Haen hänet kyytiin, niin kuulemme hänen tarinansa. Mielenkiintoista!
Tässä ohjelmassa pääset matkalle ihmisten elämään.
Vien vieraamme ajelulle jännittävällä autolla.
Mikä on ollut hänen elämänsä käännekohta?
Olen Per Åkvist, ja katsot Etupenkillä-ohjelmaa.
ETUPENKILLÄ
Uffe, mukava nähdä. - Samoin.
Tervetuloa Fristadiin. - Kiitos!
Tervetuloa Etupenkille!
Tämä auto on vanha harvinaisuus.
Tämä on vuodelta 1941 eli se on tasan 80 vuotta vanha.
Vähän sinua vanhempi. - Vähäsen.
Tämä vanha harvinaisuus on avolava-Ford vm 1941.
Konepellin alla hyrrää sivuventtiilinen V8-moottori. Hevosvoimia on 90.
Moottorista lähtee upean kumea ja tumma jylinä.
Tämä oli Fordin viimeinen uusi malli toisen maailmansodan aikana.
Koko auto huokuu vanhaa Amerikan Keskilännen farmarikulttuuria.
Kun kääntää virta-avainta ja painaa starttinappulaa, -
on helppo vaipua nostalgiaan ja kuvitella, -
että lava on täynnä heinäpaaleja, jotka pitää ajaa karjalaumalle.
ETUPENKILLÄ
Ulf Christiansson... Nimesi tuo heti mieleen Jerusalemin, -
kristillisen rockbändin.
Ei kaikille, mutta aika monille.
Lähipiiri kutsuu minua Uffeksi. Muille olen Ulf Christiansson.
Asun Göteborgissa. Minulla on viisi lasta ja yksi vaimo.
Soitan rock 'n rollia.
Aloin soittaa 12―13-vuotiaana.
Jo sitä ennenkin olin tavattoman ihastunut pop-musiikkiin.
Siihen aikaan pinnalla oli sellaisia nimiä kuin Siw Malmkvist.
En ollut uskossa, uskoin toki Jumalaan, olen aina uskonut.
Siihen aikaan useimmat uskoivat Jumalaan.
Usko kulki mukana niilläkin, jotka eivät eläneet lähellä Jumalaa.
Soitin aluksi monissa bändeissä.
Rocktähteys oli ainoa unelmani.
Haaveilit siitä jo ennen kuin tulit uskoon? - Kyllä vain.
Se oli tavoitteeni.
Sitten tulin mukaan Sävedalan lähetysseurakuntaan.
Äidilläni oli sinne yhteyksiä.
Äiti oli kuulunut vuosia Ruotsin luterilaiseen kirkkoon, -
muttei kokenut saavansa sieltä kaipaamaansa.
Hän tapasi vanhemman pariskunnan, joka piti pyhäkoulua lähetyskirkossa.
Siellä äiti tuli sittemmin uskoon ja alkoi rukoilla meidän puolestamme.
Olin meistä sisaruksista pahin konna.
Uskon, että äidin ansiosta säästyin ajautumasta pahempiin juttuihin -
kuten huumeisiin.
Muistan, kun ensi kerran kokeilin huumeita. Poltin silloin hasista.
Minusta se maistui pahalta enkä saanut siitä mitään kiksejä.
Kaverini käyttivät huumeita, mutta minulle ne eivät maistuneet.
Jutellaan vähän Jerusalemista. Miten tuo bändi syntyi?
Jerusalem syntyi, kun tulin uskoon.
Minulla ei ollut mitään bändisuunnitelmia.
Uskoon tultuani minulla oli tarve kertoa siitä, mitä olin kokenut.
Etsin perusteellisesti seurakunnasta muusikoita, -
jotka soittaisivat sillä asenteella. Heitä vain ei kasvanut joka oksalla.
Olin turhautunut olemaan hiljaa ja soittamaan hyvin hillitysti.
Kaikessa oli kuin vaimennin päällä.
Siis koko vapaakirkossa? - Niin voi sanoa.
Kun sitten aloitimme, aiheutimme todellisen järkytyksen.
Olit aika hiljattain tullut uskoon?
Se oli suuri etu. Minulla ei ollut vapaakirkollisia juuria.
En ollut kasvanut siihen, joten en ollut oppinut sitä arkailevaa käytöstä.
Siitä syystä en ajatellut...
Kun nyt mietin sitä, en tullut silloin ajatelleeksi, ettei niin saanut tehdä.
Kuulostaa hyvältä. Seurakunnassa on paljon sääntöjä, mitä ei saa tehdä.
Tuo kuulostaa hyvältä.
Jerusalem perustettiin muistaakseni 1975.
Alku oli vähän hapuilevaa, mutta vuodesta 1976 olimme vauhdissa.
Miten Ruotsin vapaakirkko reagoi, kun aloititte esiintyä?
Teksteistä emme saaneet palautetta. Pikemminkin pitkästä tukasta, -
äänekkäästä musiikista, valoista, pommeista, kranaateista ja sellaisesta.
Olimme kuulemma paholaisesta ja salaliitossa saatanan kanssa.
Eli arvostelua ulkonaisista asioista?
Kyllä, ja ulkonäköön liittyvistä.
Minusta taas rockbändin piti ehdottomasti -
myös näyttää rockbändiltä.
Jos minulla oli omantunnontuskia, ne johtuivat aivan muista asioista.
Halusin kertoa uskostani.
Tein lauluja, jotka kertoivat uskostani.
En ajatellut, että tämä olisi kutsumukseni.
Koin vain, että tätä meidän tuli nyt tehdä.
Ennen pitkää huomasin, että tämähän on kivaa, tätä haluan tehdä.
Näin musiikin mahdollisuudet.
Se oli työkalu, jonka avulla pääsi "leirin" ulkopuolelle.
Se avasikin valtavasti tilaisuuksia. Soitimme vaikka missä.
Soitimme kouluissa, kirkoissa, nuorisotaloilla.
Te teitte kiertueita myös ulkomaille.
Kyllä, ensin pääsimme Skandinaviaan.
Sitten Eurooppaan. Olimme paljon Saksassa.
Samoin Sveitsissä ja Ranskassa.
Samaan syssyyn tuli Englanti ja esiintyminen Greenbelt-festareilla.
Siellä otimme vihdoin harppauksen eteenpäin -
ja teimme sopimuksen USA:han.
Muutin Amerikkaan ja asuin siellä melkein kolme vuotta.
Kävin Ruotsissa lomilla, mutta minulla ei ollut aikeita muuttaa tänne takaisin.
Mutta me palasimme. Tuntui, että halusimme sittenkin kotiin.
Lapset ja lapsenlapset olivat täällä.
Kun palasimme kotiin, täällä kuohui kovasti.
Oli se Knutbyn tapaus. Paluu osui juuri siihen saumaan.
Rankkaa oli paitsi itse tapaus, -
se tapa, jolla kohtelimme toisiamme ja eri tavoin ajattelevia.
Lyttäsimme ja jopa "teloitimme" toisiamme -
vain siksi, että he ajattelivat eri tavalla kuin minä.
Ruotsi on pahimpia maita tässä suhteessa. Kärsin siitä kovasti.
Se oli rankka kotiinpaluu.
Olin tosi vihainen Jumalalle. Mitä minä täällä teen?
Minulla on hätä maastamme.
Meillä ei kohta ole mitään kirkkoa jäljellä, ellemme käänny.
En tarkoita kääntymistä lakihenkiseen kristillisyyteen.
Tarkoitan paluuta pitäytymään Jumalan ilmoittamissa totuuksissa.
Se voidaan tehdä toisia ihmisiä kunnioittavalla tavalla.
Se on helppoa, jos vain sydämen asenne on oikea.
Rukous ja paasto murtavat sydämen kovuuden.
Ne muuttavat ihmisen kokonaan. Niin kävi minulle.
Samoin niille, joiden kanssa olemme olleet tekemisissä.
KOLME VIIMEISTÄ KYSYMYSTÄ
Tapaan tehdä kaikille vierailleni -
kolme kysymystä tai toteamusta.
Palataanpa siihen aikaan, kun olit pieni poika.
Kaikella sillä kokemuksella, mitä sinulla tänään on, -
minkä tosi hyvän neuvon antaisit itsellesi tulevaisuutta ajatellen?
Voisin antaa montakin neuvoa.
Älä piittaa niin paljon siitä, mitä mieltä muut ovat.
Se on mainio neuvo, mutta sitä ei ole helppo noudattaa, kun on lapsi.
Lapsi tarvitsee ohjaajia ja isähahmoja.
Silti elämänkokemuksesi perusteella antaisit itsellesi sen neuvon.
Kyllä. - Vuosien kuluessa elämässäsi oli sekä ylä- että alamäkiä.
Minkä neuvon antaisit ihmisille, jotka elivät lähelläsi?
Miten he olisivat voineet parhaiten auttaa ja tukea sinua?
Tai jotakuta toista sinun kaltaistasi?
Luulen, että ihmisen itsensä pitäisi tehdä sitä, -
minkä hän näkee oikeaksi.
Jos sen teen, saan ihmiset mukaani. - Aivan. Hyvä.
Silloin ei tarvitse juuri murehtia.
Tai ei oikeastaan ollenkaan. - Ja ihmiset tulevat mukaan. - Aivan.
Ehkä joku tämän ohjelman katsoja -
samastuu sinun tarinaasi.
"Minä olen kuin Ulf, vähän eri versiona."
Minkä neuvon antaisit hänelle?
Minusta Johnny Cash sanoi osuvasti:
"Jos todella haluat tulla tietämään totuuden, päädyt lopulta Jeesukseen."
Hän on siinä aivan oikeassa, siksi että Jeesus on totuus.
Jos haluat ottaa Hänet vastaan, sinun täytyy tiedostaa asioita.
Muuten roikut vain mukana. Sitä Jumala ei halua.
Hän haluaa sinusta opetuslapsen, jos lähdet seuraamaan Häntä.
Jos olet päättänyt nyt lähteä seuraamaan Häntä, se ei ole vaikeaa.
Riittää, kun sanot: "Jeesus, minä tahdon. Tulen sinun jengiisi.
Minä antaudun. Jätän taakseni riippuvuuteni. Auta Sinä minua nyt."
Jos rukoilet tämän pienen rukouksen, elämässäsi alkaa uusi aika.
On tärkeää oppia tuntemaan Jumala.
Jos sinulla ei ole Raamattua, annan sen sinulle (ruotsiksi).
Mene osoitteeseen HIMLENTV7.SE/JESUS
Ensi viikolla taas uusi, jännittävä vieras. Pysy kuulolla!
Voit tukea tämän ohjelman käännöstyötä:
SOITA: 0600 10070 (10,01 e + pvm) TILILLE: FI40 1112 3000 3427 89
VIITE: 8507 VASTAANOTTAJA: RISTIN TUKI RY
Suomennos: Aune Björkström