Samuel sanoo, että hän oli syvässä pimeydessä, mutta sai nähdä valon.
Paljon tapahtui sen jälkeen, -
kun hän sai käsiinsä Sebastian Staksetin kirjan -
Vain valo voittaa pimeyden.
Kirjan nimi kuvaa osuvasti myös Danielin elämää.
Haen hänet kyytiin, ja saamme kuulla hänen tarinansa.
Tässä ohjelmassa pääset matkalle ihmisten elämään.
Vien vieraamme ajelulle jännittävällä autolla.
Mikä on ollut hänen elämänsä käännekohta?
Olen Per Åkvist, ja katsot Etupenkillä-ohjelmaa.
ETUPENKILLÄ
Terve! - Terve! - Taidat olla Samuel? - Kyllä olen.
Sinä saat ajaa näin upeaa autoa! - Tällä on ikää 90 vuotta. Ja se toimii.
Rakastan vanhoja autoja. Laitan tällaisen toivomuslistalleni.
Mennään ajelulle ja jutellaan samalla. - Tehdään niin.
Tämä auto on 90 vuotta vanha. Se on A-Ford vm 1931.
Se on Two door -malli, mutta siinä on myös takaovi.
On kiehtovaa, että näin vanha auto oikeasti toimii.
Siinä on kaikki mahdolliset varusteet.
Sivuventtiilimoottori on 4-sylinterinen, tehoa on 45 hv.
Tämä malli korvasi T-Fordin.
Uraauurtavaa siinä on sähköinen starttimoottori, -
kytkin ja mekaaniset rumpujarrut.
Jopa suuntavilkku, nopeusmittari ja bensiinimittari.
Sillä pääsee mukavaa 60―70 km tuntinopeutta.
Olen Samuel Johansson ja 42-vuotias.
Aloin varhain kokeilla erilaisia tapoja, -
joilla saisin samanlaisen tunteen -
jonka sain kokeiltuani ensi kertaa mielialaan vaikuttavia aineita.
Olin silloin 11―12-vuotias ja haistelin bensaa.
Siitä sai kännin. Siitä asti olen koko ikäni etsinyt humaltumista ja kiksejä.
Ennen pitkää kuvaan mukaan tulivat alkoholi, kannabis jne.
Sitten ajauduin rikollisuuteen saadakseni rahaa huumeiden ostoon.
Käytin hyväkseni ihmisten hyvyyttä. Huijasin heitä ja varastin heiltä.
Vedin yhä enemmän huumeita tukahduttaakseni huonon omantunnon.
Tein yhä karkeampia rikoksia ja vedin yhä kovempia huumeita.
Sitten olin tulossa isäksi ensimmäistä kertaa.
Koin, ettei minusta olisi isäksi. - Niinkö?
Kaikki ympärilläni olivat onnessaan, mutta minä olin yhä onnettomampi.
Päätin poistua näyttämöltä, koska en pystynyt hallitsemaan tekemisiäni.
Pistin itseeni suuren määrän insuliinia. En halunnut enää elää.
Lapsen äiti tulikin aikaisemmin kotiin ja löysi minut elottomana.
Minut vietiin St. Göranin sairaalaan.
Verensokerini oli tosi alhainen, ja olin joutua diabeteskoomaan.
Olin kaksi viikkoa suljetulla osastolla, sillä itsemurhayritys oli vastoin lakia.
He yrittivät antaa minulle psyykenlääkkeitä ja erilaisia hoitoja.
Olin taitava manipuloimaan ja puhuin lääkärit ympäri:
Tarvitsisin vain opioideja päästäkseni taas elämään kiinni. Sainkin niitä.
Onnistuin pitämään perhe-elämän kasassa vielä viitisen vuotta.
Lopulta lapsen äiti päätti, ettei enää halua elää kanssani.
Olin imenyt hänet kuiviin sekä henkisesti että taloudellisesti.
Päätimme muuttaa erilleen ja muuttaa takaisin Falköpingiin.
Meidän oli tarkoitus kummankin aloittaa alusta tahoillamme.
Se sujui hyvin kolmen viikon ajan. Sitten minulta evättiin huoltajuus.
Ajauduin myös riitaan naapureideni kanssa.
Se johti siihen, että 9. helmikuuta 2011 -
oveeni koputettiin. Olin varuillani ja katsoin ovisilmän läpi.
Siellä oli tummahiuksinen nainen, joten avasin oven.
Kun avasin, päälleni sumutettiin kyynelkaasua. - Oi.
Sisään ryntäsi neljä miestä, jotka pahoinpitelivät minut sadistisesti.
He hyppivät ja polkivat päätäni ja pelasivat sillä jalkapalloa.
Voi hyvänen aika! - Ajattelin, että tästä en selviä hengissä.
Sitten joku tuli sisään ja huusi ase tanassa: "Poliisi!"
Poliisi-sana ei ollut koskaan saanut minua yhtä iloiseksi!
Ankea elämäni muuttui sen jälkeen vielä kurjemmaksi.
Lopulta asetuin asumaan tyhjään kellariin Falköpingissä.
Kellari oli kostea ja homeinen, ja siellä oli rottia ja muuta kivaa.
Asuin siellä elämästä piittaamatta.
Olin ystävystynyt kivun, surun ja yksinäisyyden kanssa.
Kun nälkä yltyi, menin ulos etsimään ruokaa roskiksesta.
Huumeet eivät enää pitäneet minua otteessaan.
24. maaliskuuta päätin mennä RIA Hela människan -tilaisuuteen.
Siellä pappi alkoi lukea kirjaa. Se oli minusta tosi hyvä kirja.
Sain käsiini tuon Sebastian Staksetin kirjan Vain valo voittaa pimeyden.
Luin sen kellarissa alusta loppuun. Minussa syttyi toivo.
Neljän päivän kuluttua menin kunnan hoitokotiin ja pyysin apua.
Sitten koitti toukokuun 5. päivä.
Silloin minulta varastettiin polkupyörä, joka oli minulle tosi tärkeä.
Tutkimuksissa selvisi, että sen oli vienyt eräs hoitokodin asukas.
Ryntäsin hänen luokseen antamaan hänelle selkään.
Kesken tappelun henkilökuntaa tulee paikalle ja sanoo:
"Samuel, mene ulos rauhoittumaan."
Menin ulos vihaisena ja soitin vanhoille kavereille ja tilasin huumeita.
Suljin puhelimen. Oli sunnuntai.
Näin edessäni käytäväpolun päässä kirkon ovet avoinna.
Juuri kun astuin sisään kirkkoon, pappi luki siunauksen.
Silloin minut täytti tunne, jollaista en ollut koskaan kokenut.
Se oli mielihyvän tunne.
Olin ikäni etsinyt kiksejä ja humalaa, mutta tämä oli jotain aivan huippua.
Tulin ulos kirkosta, romahdin maahan ja itkin.
Kun olin aikani itkenyt, olin muuttunut mies.
Se oli outoa, luulin tulleeni hulluksi. Tunsin taas tuoksut ja näin vehreyden.
Olin kohdannut Jumalan, vaikken silloin tajunnut, mitä minulle tapahtui.
Päätin mennä Sävsjöhön Toivoa on -tapahtumaan.
Asuin edelleen hoitokodissa. Ajoin leirintäalueelle ja vuokrasin mökin.
Siellä oli tuhansia ihmisiä.
Tunsin olevani täynnä iloa. - Aivan.
Kun torstaina menin vessaan, -
ulos tullessani Sebastian Stakset ilmestyi suoraan eteeni.
Hyppäsin hänen kaulaansa ja kiitin häntä tuosta kirjasta.
Hän sanoi minulle: "Veli, Jeesus rakastaa sinua."
Silloin vasta tajusin, mitä minulle oli tapahtunut 5. toukokuuta:
Olin kohdannut Jumalan rakkauden ja pelastunut.
Sebastian esitteli minut Joelille, joka seisoi kirjapöydän luona.
Kysyin, kuka hän oli.
"Olen Joel Sjöberg, Vain valo voittaa pimeyden -kirjan kustantaja." - Jopas.
Aloimme jutella. Hän tarjosi minulle aamiaista ja vietimme aikaa yhdessä.
Sitten Joel kysyi minulta suoraan: "Oletko miettinyt kastetta?"
Kysyin: "Haluatko kastaa minut?"
Tasan kaksi vuotta sitten hän kastoi minut Sävsjö Campingin rannassa.
Tunsin, että Pyhä Henki tuli vielä voimakkaammin päälleni.
Elämäni muuttui vielä enemmän.
Tajusin, että olen Jeesuksen seuraaja ja saan oppia tuntemaan Häntä.
Elämäni on toisin sanoen muuttunut kurjuudesta yltäkylläisyyteen.
KOLME VIIMEISTÄ KYSYMYSTÄ
Kysyn vierailtani aina lopuksi kolme kysymystä.
Jos nykyisellä elämänkokemuksellasi voisit palata siihen aikaan, -
kun olit viaton nuori poika, -
minkä neuvon antaisit itsellesi tulevaisuutta ajatellen?
Jumalalla oli erinomainen työpäivä, kun hän loi minut.
Hän on rakastanut ja kantanut minua siitä päivästä asti.
Eli pidä kiinni Jumalasta pienestä pitäen? - Juuri niin.
Jos mietitään elämäsi surkeimpia vaiheita, -
ympärilläsi oli kuitenkin ihmisiä, jotka välittivät ja rakastivat sinua.
Miten sinun kaltaistasi ihmistä voi auttaa?
Ottamalla apu vastaan. Siinä ei ole mitään pahaa, se on vahvuutta.
Jos ei pysty hallitsemaan elämäänsä, pitää luopua omasta ylpeydestään, -
sillä ylpeys vetää ihmistä yhä syvemmälle.
Auttajan tulee rakastaa, mutta myös asettaa vaatimuksia. - Hyvä.
Jos joku katsoja nyt kokee, -
että hän pystyy samastumaan sinun tarinaasi.
Mikä on paras neuvosi tälle ihmiselle?
Miten kovaksi tai risaiseksi itsesi koetkaan, sinulla on toivoa.
Se toivo on Jeesus Kristus.
Jotkut ehkä luulevat, että ihminen menettää persoonallisuutensa, -
jos antaa elämänsä Jumalalle. Asia on juuri päinvastoin.
Silloin löytää sen persoonallisuuden, jonka Jumala on meihin luonut.
Luonnekin vahvistuu. - Vielä lopuksi:
Voisitko rukoilla rukouksen, jolla otetaan Jeesus vastaan.
Rakas Jeesus, Pelastajani, kutsun Sinut elämääni.
Valtaa Sinä mieleni, haluan antaa elämäni Sinulle.
Tapahtukoon elämässäni Sinun tahtosi. Kiitos, Jeesus!
Tule sydämeeni. Jeesuksen nimessä, aamen.
Jos rukoilet tämän pienen rukouksen, elämässäsi alkaa uusi aika.
On tärkeää oppia tuntemaan Jumala.
Jos sinulla ei ole Raamattua, annan sen sinulle (ruotsiksi).
Mene osoitteeseen HIMLENTV7.SE/JESUS
Ensi viikolla taas uusi, jännittävä vieras. Pysy kuulolla!
Voit tukea tämän ohjelman käännöstyötä:
SOITA: 0600 10070 (10,01 e + pvm) TILILLE: FI40 1112 3000 3427 89
VIITE: 8507 VASTAANOTTAJA: RISTIN TUKI RY
Suomennos: Aune Björkström