Istun taas Jaguaarissa.
Juuri nyt olen matkalla noutamaan nuorta miestä -
nimeltään Isak Holmqvist. Hän satsasi ammattilaisjalkapalloilijaksi.
Mutta sai vakavan iskun pallosta päähänsä maalivahtina.
Kuuntelemme, mitä sitten tapahtui. Hei, nyt ajetaan!
Tässä ohjelmassa pääset osalliseksi matkasta ihmisten elämään.
Teemme vieraidemme kanssa kierroksen jännittävillä autoilla.
Etsimme käännekohtaa ja polttoainetta, joka saa ihmiset -
kulkemaan ylimääräiset kilometrit.
Nimeni on Per Åkvist. Tämä on Etupenkillä.
Nyt mennään.
ETUPENKILLÄ Isak Holmqvist
Tervetuloa! Tule etupenkille!
Oletko koskaan ollut tällaisessa autossa?
En koskaan, tuore kokemus.
Tähtäsit ammattilaisjalkapalloilijaksi, eikö niin?
Vähän liioiteltua. Olin 15, kun sain vamman, mutta se oli haaveeni.
Olit taitava pelaaja. - Ehdottomasti.
On tosi monia hyviä.
Kilpailu on kova. - Ehdottomasti.
Se oli päämääränä? - Aivan varmasti.
Mikä oli paikkasi pelissä? - Olin maalivahti.
Panostin siihen kaikkeni.
Toinen Ravelli?
No ei nyt sentään. Kuulun AIK:n jalkapallojoukkueeseen.
Nimeni on Isak Holmqvist. Olen 20-vuotias. Tulen Gävlestä.
Juuri nyt asun Uppsalassa ja käyn Livets Ordin Raamattukoulua.
Viisi vuotta sitten olin maalivahti ja sain pahan aivotärähdyksen.
Jokapäiväinen elämä katosi. En pystynyt elämään normaalia elämää.
Kehossani oli vaivoja: päässä, jaloissa. Voin niin huonosti, -
etten jaksanut enää elää. Elämäni oli tosi pimeää.
Nyt ajamme jalkapallokentän ohi.
Olin juuri täyttänyt 15 vuotta.
Tammikuun 18. oli aluejoukkueen kokopäivä treenit.
Aamulla oli harjoituksia.
Seisoin maalissa ja harjoiteltiin maalia tosi läheltä.
Harjoituksen nimi oli vollely-potku.
Joku potkaisee pallon ylös ja sitten suoraan voimalla kohteeseen.
Todella voimakkaasti.
Pyörryin. Jälkeenpäin sain kuulla, että nousin ylös.
Tajuihin tultuani olin kentän toisella puolella.
Olin todella sekaisin.
Kukaan ei ymmärtänyt kuinka vakavaa se oli?
En minäkään. Jatkoin treenausta tauon jälkeen.
Muistan, että olin poissa koulusta viikon toipumassa.
Okay. Tunsit, että jotain tapahtui. - Ehdottomasti.
Menin takaisin kouluun ja voin hyvin.
Tuona aikana treenasin tosi paljon kuntosalilla.
Kerran voimaharjoittelun jälkeen pääni tuntui kummalliselta, huimasi.
Aivoväsymys. Tuntui, etten tule koskaan paremmaksi.
Se alkoi siellä. - Menitkö lääkäriin?
Kyllä. Muutaman kuukauden jälkeen.
Hän sanoi, että se menee ohi. Ei paljon muuta.
Oloni paheni. Suorituskyky maalissa huononi.
Seisoessani huimasi, en pysynyt tilanteen tasalla.
Pystyitkö opiskelemaan?
Peruskoulu meni hyvin.
Oli vaikeaa, mutten kuunnellut kehoani.
Aloittaessani lukion kaikki kääntyi paljon pahempaan suuntaan.
Se johti siihen, että jäin sairaslomalle.
En jaksanut kävellä rappuja, en voinut käyttää koulun tietokonetta.
Olin kaksi viikkoa sairaslomalla joulukuussa ja jäin pois koulusta.
Toivoin, että lepo auttaisi.
Mutta minusta tuli vuoteen oma.
Ei ollut jokapäiväistä elämää. Menetin ystävät, kaiken.
Tilani paheni pahenemistaan. Jalat alkoivat pettää.
Seisominen teki tosi kipeää.
En jaksanut katsoa TV:tä, en seistä suihkussa tai pestä hampaita.
Istuin rullatuolissa.
Voin psyykkisesti huonosti, pelkäsin.
Täysi pimeys.
Elämässäni ei silloin ollut Jumalaa. Minulla oli lapsen usko.
Uskoin Jumalaan, muttei ollut suhdetta häneen. Olin jättänyt hänet.
18-vuotiaana aloin käymään taas kirkossa Gävlessä.
Äitini kävi kirkossa ja menin sinne hänen kanssaan.
Sinulla oli lapsen usko. - Ehdottomasti.
Sain kuulla, että kun he olivat rukoilleet sairaitten puolesta,-
he olivat tulleet terveiksi. Jonkun polvi oli parantunut.
Se puhutteli minua. Ajattelin, että ehkä minäkin parantuisin.
23. tammikuuta 2019 neljä, vuotta vammasta, olin lääkärissä.
Se oli viimeinen mahdollisuus saada sieltä apua.
Aivovammoihin erikoistuneitten oli määrä tehdä tutkimus vammasta.
Ensimmäisenä päivänä tunsin, että tämä ei tule minua auttamaan.
Masennuin.
Tunsin, että se oli viimeinen mahdollisuus. Menin illalla kirkkoon.
Siellä oli rukousta ja ylistystä. Istuin kaukana takana.
Lähdin ulos, mutta sisimmässäni tunsin, - nyt tiedän, että Jumala -
puhui minulle - että oli mentävä takaisin sisälle.
Käännyin ja menin kirkkoon.
Tapasin erään pastorin, joka on auttanut minua valtavan paljon.
Puhuin hänen kanssaan, itkin ja kerroin, etten jaksa enää.
Ajattelin, etten jää henkiin.
Hän sanoi, että minun pitää tulla vapaaksi.
Kohautin olkapäitäni ja ajattelin, että niinpä niin.
Hän rukoili puolestani ja hänen rukoillessaan tunsin...
Paniko hän kätensä päällesi? - Kyllä. Hän teki sen.
Hänen rukoillessaan en tuntenut mitään. Sitten hän sanoi: -
Nouse nyt ylös!
Olen kertonut, etten jaksanut seisoa ja siksi olin rullatuolissa.
Hän sanoi: "Olemme rukoilleet ja saamme uskoa."
Sanoin, ettei minulla ole uskoa, että voisin seistä jaloillani.
Hän sanoi:"Minulla on. Se riittää."
Nousin. Olin varma, että romahdan ja joudun akuuttiin.
Mutta seisoin siinä. Muistan kuinka olin shokissa.
Seisoin. En ollut seissyt vuosiin.
Olin peloissani. Jaloissa oli tunto, mutta se niin erilaista.
Vau. Hän jatkoi rukoilemista.
Tuon illan jälkeen menin kotiin.
Menin suihkuun, mitä en ollut tehnyt kahteen vuoteen.
Seuraavana päivänä nousin ylös ja menin suihkuun.
Lepäsin ja menin sitten ulos.
Saatana on tullut tappamaan ja tuhoamaan.
Mutta Jeesus on tullut antamaan elämän ja yltäkylläisyyden!
3 VIIMEISTÄ KYSYMYSTÄ
Jos voisit mennä ajassa taaksepäin, -
aikaan ennen onnettomuutta, -
ja antaa itsellesi neuvon.
Mikä tuo neuvo olisi?
Neuvoni olisi, että -
anna koko elämäsi Jumalan käsiin.
Tuossa iässä on niin itsekeskeinen.
"Minä, minä, minä teen..." eikä ajattele ympärillä olevia.
Pane elämäsi Jumalan käsiin ennekuin teet päätöksiä.
Panna omat päätökset syrjään. - Ehdottomasti.
Kun onnettomuus tapahtui, -
se vaikutti sekä sinuun että perheeseesi ja kaikkiin ympärillä.
Ihmiset, jotka ovat ympärillä ja välittävät sinusta, perhe jne.
Jos joku joutuu siihen tilanteeseen, -
voitko antaa heille neuvon, mitä heidän tulisi tehdä?
Se on tosi vaikea tilanne, mutta sanoisin, -
että on tärkeää, että välittää henkilöstä.
Ehkä myös, että aina ei tarvitse ymmärtää kaikkea.
Usein heitä on vaikeaa ymmärtää.
Että omaiset antavat apua, tukea ja ymmärrystä.
Jos joku katsojista tuntee olevansa samassa tilanteessa, -
niin minkä neuvon tahtoisit hänelle antaa?
Ole avoin siitä, mitä käyt läpi.
Uskalla puhua, vaikka se olisi vaikeata, niin tee se.
En tehnyt sitä alussa ja se vaikeutti asiaa.
Uskalla puhua, älä tunne olevasi kummallinen, vaan puhu siitä.
Sinä joka kuuntelet, jos sinulla ei ole uskoa Jumalaan, -
et ole kasvanut siihen tai jotain sellaista, -
niin tahdon suositella. Jos tunnet ettei sinulla ole toivoa, -
polvistu ja sano "Jumala, jos olet olemassa, niin ilmesty minulle."
Jos kaikesta sydämestäsi etsit häntä, niin tulet löytämään hänet.
Se on luvattu Raamatussa. Rukoilen lyhyen rukouksen puolestasi.
Jeesus, nostan tuon henkilön eteesi, joka kuuntelee juuri nyt.
Kiitos, että näet heidät ja tiedät tarkalleen mitä he tarvitsevat.
Pyydän, että kohtaat heitä juuri nyt. Kiitos, että kuolit ristillä.
Kiitos Jeesus, että nimessäsi on parantuminen.
Kun rukoilet tämän pienen yksinkertaisen rukouksen, -
silloin elämässäsi alkaa jotain uutta. On tärkeää oppia tuntemaan Jumala.
Jos sinulla ei ole Raamattua, annan sen (ruotsinkielinen) sinulle.
Mene osoitt: HIMLENTV7.SE/JESUS
Ensiviikolla tapaamme uuden, jännittävän vieraan. Hei!
SOITA: 0600 10070 (10.01 e + pvm) TILINO: FI40 1112 3000 3427 89
VIITE: 8507 VASTAANOTTAJA: RISTIN TUKI RY
Suomennos: Kirsti Eastwood