Täna kohtume ühe noormehega,
kes hoolimata oma vähesest east on elus palju näinud
ja teinud läbi sügava muutuse.
Selles saatesarjas võtame ette sõidu mööda inimeste eluteid.
Teeme külalistega mõne põneva autoga väikese tiiru,
otsime tee pealt elu pöördepunkte
ja edasiviivat jõudu, mis ei lase alla anda.
Minu nimi on Per Åkvist ja te vaatate saadet "Esiistmel".
Anname gaasi!
ESIISTMEL
Nikita? - Tervist! - Tule istu aga sisse!
Tere tulemast! - Aitäh! - Ole hea, kinnita turvavöö.
Selles autos on see kohustuslik. - Usun!
Mark: Jaguar Mudel: XKR 4.2 S/C Coupe
Aasta: 2008 Võimsus: 416 hj
Täismass: 2080 kg Kiirendus 0-100 km/h: 5 s
Ma pole Jaguariga varem sõitnudki.
Sellega kiirust arendada on tõeline elamus. Raske kirjeldada.
Peab ise ära proovima. - Tingimata.
Sa oled 20aastane. Väga noor. - Jah. Väga noor.
Olen teinud palju vigu, aga selline on elu.
Neid tuleb elu jooksul paratamatult ette. - Olen nõus.
Vanemas eas ei kutsuta neid enam vigadeks, vaid elukogemuseks.
Näed seda halli mu juustes?
Tarkusevärv. - Tarkuse ja elukogemuse värv.
Minu nimi on Nikita Ahmady.
Olen 20 aastat vana ja elan Upplandi maakonnas.
Tegelen muusikaga.
Andsin äsja välja ühe oma laulu, lähikuudel on oodata lisa.
Olen pärit Stockholmist.
Kasvasin üles Rinkeby-Kista linnaosas Husbys.
Sealkandis oli palju noorsoo kuritegevust.
See on ju ikkagi äärelinn.
Kui olin kuueaastane, kiusati mind väga jõhkralt.
Seda ei tehtud ühelgi kindlal põhjusel,
vaid see oli lihtsalt macho'lik enesekehtestamine.
Ka kodune elu oli pahupidi pööratud.
Vanemad olid aastaid lahutusest rääkinud ja see oli väga pingeline.
Teie peres oli kaos? - Jah, täielik kaos.
See oli minu elu valusamaid aegu.
Hakkasin koolis käima.
Mul olid jäänud lahutusest ja kiusamisest sügavad haavad.
Nüüd vahetasin rolli ja hakkasin ise kiusama.
Elasin oma viha teiste peal välja,
tegin pätti, varastasin poest asju.
Mu emal oli uus mees, kellega ta sai poja.
Nad panid talle nimeks Alexander.
Ta suri kolmekuuselt mingisuguse bakteri tõttu.
Mul on meeles, kuidas istusime elutoas.
Vaatasime emaga seriaali ja rääkisime juttu.
Kasuisa läks mu poolvenda vaatama
ning nägi, et laps on üleni kriitvalge ja ta ninast tuleb verd.
Nägin oma silmaga pealt, kuidas nad proovisid teda elustada.
Ma olin niisiis elanud läbi oma vanemate lahutuse,
olnud kiusamise ohver ja näinud pealt oma venna surma.
Selline kehv algus ei tähenda noorele inimesele head.
Ütleme niimoodi, et ma olin läbikukkumisele määratud.
Juba siis oli näha, et miski on korrast ära.
Otsustasin end siiski kokku võtta.
See tuli päris hästi välja, kuni mu suhe emaga hakkas halvenema.
Olin ammu vaadanud seaduserikkujatele alt üles.
Tegin juba väiksena halba,
aga nüüd tulid mängu väärkohtlemine ja suuremad vargused.
Mul keelati nädalaid, isegi kuid kooli siseneda.
Lõpuks ähvardati kutsuda politsei, kui ma kooli territooriumile astun.
Mulle määrati tugiisik.
Ta erines kõigist, kes olid olnud enne teda.
Teised olid põlenud üsna lühikese ajaga läbi.
Tema seevastu ei lasknud mul end rööpast välja viia.
Proovisin asjatult ühte ja teist,
muu hulgas ähvardasin teda ja ta peret.
Ta ei andnud aga alla,
vaid ütles: "Sellest pole midagi, ma armastan sind."
Ta suhtus minusse teisiti ja ma ei saanud aru, miks.
Kui tal sai minu tugiisikuna üks aasta täis,
võtsin osa ühest suuremast murdvargusest.
Meie plaan oli asjad hiljem edasi müüa.
Vargused, ähvardamised, väljapressimised ja muu selline
ei olnud minu jaoks midagi uut.
Mul ei olnud mingit süütunnet - kuni selle korrani.
Tundsin teravaid süümepiinu, kuigi meie plaan läks korda.
Ma ei saanud aru, miks end nii tunnen, ja see ei meeldinud mulle.
Ütlesin seepeale ühele sõbrale:
"Huvitav, mida Jumal sellest arvab."
Ma ei tea, kust tulid sellised sõnad.
Tõsi, minu ema oli õigeusklik ja isa moslem.
Kristlikud traditsioonid, nagu ülestõusmispüha, olid tuttavad,
aga Jumalasse ma ei uskunud.
Su südametunnistus andis märku? - Jah.
Selle seigaga said alguse minu otsingud,
mille loosungiks oli "Mulle aitab sellest elust, tahan midagi enamat".
Mind ei suunanud ükski kristlane ega moslem, vaid palvetasin ise:
"Jumal, kui Sa oled olemas, siis näita end mulle.
Tõesta mulle, et Sa oled, kes Sa ütled end olevat."
Kui lugesin Piiblit, kõnetasid mind Jumala armastus ja arm.
Ta on andnud oma elu, kuigi me pole seda ära teeninud.
Mind köitis selle sõnumi ainulaadsus ja erilisus.
Olin oma elutoas,
kui ütlesin Jeesusele: "Otsustan Sinusse uskuda."
Seal samas, üksinda, võtsin Jeesuse vastu.
Ilma kellegi juhatuseta.
Pärast neid sõnu kogesin kõike seda, millest mul oli olnud puudu:
armastust, rahu, lootust, rõõmu.
Just seda, mida tol hetkel vajasin.
Elus tuleb paratamatult ette nii häid kui ka halbu aegu.
Mina ei ole erand, kuid Jumal on selles kõiges ustav.
See ongi kõige olulisem.
Kui uuesti kooli läksin ja oma tugiisikut nägin,
kõnetas Jumal mind esimest korda.
Ma polnud kunagi varem Tema häält kuulnud.
Ta ütles: "Palu temalt andeks."
Esimene emotsioon oli üllatus, teine hirm.
Mõtlesin, et ma ei taha seda kõigi nende inimeste ees teha,
aga ma läksin ja palusin andeks.
Endalegi ootamatult tulid mu suust sõnad:
"Ma ei taha enam nii teha, ma sain kristlaseks."
Ta silmad läksid särama ja ta kostis selle peale:
"Nikita, oleme perega terve aasta iga päev sinu eest palvetanud."
Korraga käis minus klõps ja ma teadsin, et ta räägib tõtt.
Temast sai terveks aastaks minu mentor.
Langesin korduvalt tagasi,
sest sellist elu pole lihtne selja taha jätta.
Otsustasin sellegipoolest uskuda,
et Jumal saab kanda mind ka edaspidi.
Jõudsin viimaks tupikusse, kus pidin otsustama,
kas elan edasi kaksikelu
või lasen kõigest lahti ja usaldan Jumalat.
Valisin viimase.
Minu igatsus on näidata inimestele paremat elu.
Kuritegelik elu, autod ja raha on vaid tühjad lubadused.
See, mida näitab meile meedia, ei ole tõsi.
See ei täida meid.
Meie elu on väärtuslik
ja sellel on kõrgem eesmärk.
Me peame selle leidma.
LÕPUKÜSIMUSED
Meil on igale külalisele kolm küsimust.
Mõtle, et sul on võimalus minna ajas tagasi ja anda endale nõu.
Kui saaksid naasta sellesse süngesse aega, siis mida sa endale ütleksid?
Ütleksin kindlasti seda,
et ära suru oma tundeid alla.
Ära varja ega hoia neid vaos.
Minu elu üks õppetunde on olnud see,
et suur osa tunnetest, mis on alla surutud,
tuleb mingil hetkel jälle pinnale.
Ausus ja avameelsus on ääretult-ääretult olulised.
Ümbritse end ka õigete inimestega.
Kui sul pole isa, leia keegi, kes täidaks tema rolli. - Täpselt!
Rääkides ümbritsevatest inimestest,
on kindlasti veel neid, kelle elus on probleemne nooruk.
Kuidas nad peaksid sellise inimesega ringi käima?
Nad peaksid olema kannatlikud, armastavad ja mitte süüdistama.
Minu tugiisik jäi lõpuni ustavaks.
Kui temaga mõni aasta hiljem rääkisin,
ütles ta: "Oli kordi, kui olin viidud viimse piirini.
Hoidsin end tagasi, et mitte endast välja minna ja plahvatada.
Jumal andis mulle iga kord piisavalt kannatust, armastust
ja kõike muud, mida vajasin."
Olgu sa tema ema või isa, hea sõber või lihtsalt hooliv inimene,
ole kannatlik ja armasta.
Mingu selleks üks kuu või aasta, kasvõi viis või kümme aastat...
Aga ära anna alla.
Meid võib vaadata keegi, kelle elu meenutab sinu oma
ja kes on praegu samas olukorras.
Oleks sul temale midagi öelda?
Ära löö käega. On olemas Jumal,
kes sind väärtustab, sinust hoolib ja sind armastab.
Minu endagi elus on aegu, kui tunnen, et ei jaksa enam,
kuid Jumal on ka neil aegadel tõestanud oma ustavust.
Minu nõuanne on see: ära heida meelt ja anna oma elu Jumalale.
Kui need sõnad kõnetavad sind, siis palveta, nagu palvetasin mina.
Me võime teha seda koos, sina palveta minu järel.
Need sõnad peavad aga tulema südamest,
sest Jumal vaatab südant
ja Ta teab, kus sa praegu oma eluga oled.
Ütle minu järel need sõnad:
"Jeesus, ma usun, et oled surnud minu eest ristil.
Usun, et tõusid kolmandal päeval minu ja mu pattude pärast.
Sa andsid minu pärast oma elu.
Tahan Sinusse uskuda ja Sind järgida.
Tule mu ellu ja ole mu Issand. Jeesuse nimel, aamen."
Selle lihtsa palvega saab sinu elus alguse sootuks uus peatükk.
Nüüd on aeg õppida Jumalat lähemalt tundma.
Kui sul ei ole veel Piiblit,
siis külasta aadressi himlentv7.se/jesus.
Järgmine nädal sõidame juba uue külalise seltsis.
Nägemist!
Tõlge: Karin Reisko