Kohe võtame peale Mattias Bjurenholti.
Huvitav on see,
et ta oli kord täiesti tavaline rootslane,
kuni tema elus lükati käima midagi,
mis muutis nii teda ennast kui ka tema peret.
Selles saatesarjas võtame ette sõidu mööda inimeste eluteid.
Teeme külalistega mõne põneva autoga väikese tiiru,
otsime tee pealt elu pöördepunkte
ja edasiviivat jõudu, mis ei lase alla anda.
Minu nimi on Per Åkvist ja te vaatate saadet "Esiistmel".
Anname gaasi!
ESIISTMEL
Mattias? - Jah, see olen mina.
Tere tulemast Uppsalasse! - Suur tänu!
Ole hea, istu esiistmele! - Aitäh!
Tead mis? Nüüd lähme sõidame. - Eks ma liitun.
Mark: Jaguar Mudel: XKR 4.2 S/C Coupe
Aasta: 2008 Võimsus: 416 hj
Täismass: 2080 kg Kiirendus 0-100 km/h: 5 s
Kasvasin üles väikses kohas nimega Pålsboda.
See käib sinuga vist kõikjal kaasas. - Kas pead silmas mu murret?
Olen Mattias Bjurenholt ja olen 40aastane.
Meil on neli last, kellega elame Pålsbodas.
Hetkel õpin täiskohaga teoloogiat.
80ndatel siin üles kasvada tähendas saada lapsena ristitud
ja elada tüüpilist, turvalist rootsi elu.
Ausalt öeldes ei juurelnud ma kunagi eksistentsiaalsete küsimuste üle.
Sa olid paadunud ateist? - Olin jah.
Ma olin sügavalt veendunud, et mul on õigus. - Või nii.
Olin kindel, et kedagi suuremat nagu jumalat või loojat pole olemas.
Mul oli kõik olemas, milleks jumal?
25aastaselt kohtusin oma naisega.
Tal oli siis juba poeg,
eelmisest suhtest.
Sellega päris elu algas. Rajasime pere...
Viiendat last oodates tekkisid mu naisel tüsistused.
Olime sunnitud raseduse katkestama.
See pani mind mõtlema suurte küsimuste üle.
Mis on elu? Mis on selle väärtus?
Tundsin, et pean leidma elu mõtte, pean tegema midagi tähenduslikku.
Pärast 16 aastat oli aeg vahetada ametit.
Sain tööle hooldajana.
Mäletan, kui läksin töötukassasse.
Tööpakkumisi vaadates jäi mu pilk ühe kuulutuse peale pidama.
Seal oli selgesõnaliselt öeldud,
et otsitakse kedagi, kes on sama usku.
Mina teadagi ei kvalifitseerunud.
Kolm kuud hiljem nägin sama kuulutust.
See oli alles? - Jah. See ei saanud olla juhus.
Nad andsid mulle võimaluse ja võtsid mu tööle.
Jumal oli hoidnud seda kohta sinu jaoks.
Jumal teadis ka seda,
et töö on iga nädal, kaasa arvatud nädalavahetusel.
See tähendas, et pühapäeviti pean nendega kirikus käima.
Nad olid äärmiselt armastavad, rõõmsad, lõbusad ja meeldivad.
Samas oli neil ka küllaga veidrusi. - Milliseid?
Nad kummardasid mingit nähtamatut olevust
ja kui nad püsti tõusid, tõstsid nad millegipärast käed üles,
nagu tehakse jalgpallimatšidel ja meeleavaldustel.
Ma ei suutnud sellega kuidagiviisi samastuda.
Kui olid nelipühad, läksin selle perega kirikusse.
Istusime saali tagumisse ossa.
Minu hoolealuse isa pidas jutlust. Ta rääkis Pühast Vaimust.
Ma ei teadnud, kellest on jutt, aga tundus, et mingist isikust.
Ta ütles: "Täna võib juhtuda, et tunned endas midagi ellu ärkamas."
Ja ärkaski!
Tema öeldud sõnade peale.
Kas see oli tunne? - Ligiolu. Enneolematu tunne.
See lõi mu kõikuma, aga ma eitasin seda.
Proovisin seda loogikaga ümber lükata.
Põhjendasin seda kõhuvaluga.
Halb seletus, aga paremat ma ei leidnud.
Neid, kes olid midagi tundnud, kutsuti saali ette.
Minu jaoks polnud see mõeldav.
Samal ööl hakkas minu maailmavaade vähehaaval murenema.
Sain aru, et minul on rohkem tõestada kui usklikel.
Kuidas saab maailm olemas olla,
kui selle taga ei ole mõtlevat olendit, loojat?
Seejärel turgatas pähe mõte, et Jeesus pidi olema päris isik.
Tõendeid on ju küllaga.
Vastasel juhul ei oleks olnud ka teisi, kelle kohta on tõendeid.
Nende mõtetega ärkasin.
Ütlesin hommikulauas oma naisele:
"See on võimatu, et jumalat ei ole."
Mida ta sellele vastas?
Ta vaatas mind sellise näoga, nagu ta mõtleks, et ma olen ületöötanud.
Sellega oli jutul lõpp. Jätsin ta rahule.
Kas ka tema ei olnud varem kristlusega kokku puutunud?
Ei. Ta oli nagu tänapäeval paljud teised,
kes usuvad umbmääraselt millessegi üleloomulikku.
Teda tõmbas spirituaalsus ja kõik muu taoline.
"New age" oli temale ehk kõige tuttavam.
Ütlesin talle ka seda, et Jeesus pidi olema päris isik.
Tookord ma seda muidugi ei mõistnud,
aga nende sõnadega olin tunnistanud Jeesust ja Jumalat. - Jah.
Selle peale läks mu naine tuppa tagasi. Talle aitas.
Jäin üksi ja seadsin end muru peale istuma.
Seal tundsin jälle sama ligiolu.
Jumala ligiolu, mida enne olin kirikus kogenud, tuli nagu soe tuul.
Teadsin, et pean kodust ära minema.
Andsin oma naisele teada, et lähen välja jalutama.
Tema vastus oli "Mine-mine".
Jalutuskäigul kõnetas mind esimest korda üks hääl.
Kuulsin sõnu "Sinu eest on palvetatud".
Minu esimene mõte oli, et las palvetavad, kui tahavad,
sest mind see ei puuduta - kuigi see juba oli puudutanud.
Jumal oli pääsenud palvete kaudu sisse.
Need olid juba mõjunud. - Jah.
Kui olin veidi maad kõndinud, ütles sama hääl:
"Mattias, eita mind, palju tahad, aga ma jään igavesti sinu sisse."
See läbistas mu südame, sest Ta kutsus nimepidi mind, ateisti.
Ja Ta rääkis minuga, teades, et ma keeldun Teda uskumast.
Ta tuli selle kiuste.
Sest Ta on jumal. - Just.
Sellest hoolimata tuli Ta minu sisse.
Sellele ei ole midagi vastu panna.
Sa võid Jumala eest põgeneda, aga sa ei saa end peita. - Võimatu!
Olin terve elu Tema eest põgenenud.
Paljud ütlevad, et otsivad jumalat.
Peatu ja lõpeta otsimine, sest Tema otsib sind.
Mis edasi juhtus? - Ma andsin alla.
See, kellega olin kohtunud, oli minust suurem ja täis armastust.
Ma ei kartnud ega häbenenud, kuigi nägin oma väiksust.
See lõi kogu mu ateistliku maailma pahupidi.
Mõtle vaid - Ta kutsub sind nimepidi,
kuigi Ta teab, et sa keeldud Teda uskumast.
Sellest hoolimata ei lahku Ta kunagi.
Jumala kõnetus tõmbas maha kõik seinad:
nüüd oli aeg anda Talle oma elu.
Ütlesin: "Võta kõik see solk", sest seda see ju oli.
Olin sellest kinni hoidnud, aga nüüd nägin selle tühisust.
Andsin oma elu Jeesusele.
Palvejalutuskäigul, usuelu alguses, andis Jumal mulle lubaduse.
Ta ütles, et minu kaudu hakkab Temasse uskuma terve mu pere.
Tänaseks on kõik Jumala juures? - Jah, terve pere.
LÕPUKÜSIMUSED
Kujuta ette, et sulle antakse võimalus rännata tagasi teismeikka.
Sa ei olnud siis veel abielus ega teadnud midagi täiskasvanuelust.
Kui saaksid olla iseenda nõuandja,
siis mida sa noorele Mattiasele ütleksid?
Inimene peab mõistma, et elu tuleb võtta tõsiselt.
Me ei ela filmis.
Elusse tuleb suhtuda täie tõsidusega.
See on antud selleks, et midagi korda saata.
Kasutagem seda targalt.
Olid üdini tüüpiline rootslane.
Milline oleks pidanud olema usklike lähenemine,
mis oleks sind kõnetanud, mitte tekitanud sinus trotsi?
Minu jaoks on alati olnud tähtsad inimeste teod.
Teod kõnelevad inimeste eest.
Tihti läheme uskmatute juurde ja lajatame neile Piibliga pähe.
Me unustame, et nad ei loe Piiblit, vaid meid.
Kui elame eeskujulikult ja meist paistab välja päästerõõm,
siis nakatame sellega ka teisi.
Kui sisenesin Jumala riiki, tuli minusse otsatu rõõm.
Rõõm ja võidukas elu peaksid kristlasest välja paistma.
See kõneleb rohkem kui sõnad.
Tavalist elu elavaid ateiste on ilmselt veel.
Mõni võib olla ka meie vaatajate seas. Mida talle ütleksid?
Seda sama, mida mainisin ennegi - elu on tõsine asi.
See on antud meile kingituseks.
Meie ülesanne on seda õigesti kasutada.
On võimalik teada, kes me tegelikult oleme.
On võimalik õppida end sügavuti tundma.
Peaksime seda võimalust kasutama.
Me leiame iseenda Jumala kaudu.
See ei ole religioon, see on suhte loomine ja kultiveerimine.
Julgustan sind seda suhet otsima.
Otsi tõde ja sa leiad selle.
See muudab sind, nagu see on muutnud ka mind.
Jeesus, Sina oled tee ja tõde ja elu.
Aitäh, et Sa saatsid korda suurima armastuse teo,
kui Sa võtsid ristil kõik meie patud.
Aitäh, et me saame tulla ja heita kõik oma patud ristile.
Aitäh, et võime jätta end Sinu hoolde.
Aitäh, et saame jätta end Sinu kätesse sellisena, nagu oleme.
Aitäh, et meil on võimalus jätta oma elu Sinu hoolde.
Sina oled meie elu troonil ja saadad meid kõigil elupäevil.
Me täname Sind Jeesuse nimel. Aamen.
Selle lihtsa palvega saab sinu elus alguse sootuks uus peatükk.
Nüüd on aeg õppida Jumalat lähemalt tundma.
Kui sul ei ole veel Piiblit,
siis külasta aadressi himlentv7.se/jesus.
Järgmine nädal sõidame juba uue külalise seltsis.
Nägemist!
Tõlge: Karin Reisko