Selles saatesarjas võtame ette sõidu mööda inimeste eluteid.
Teeme oma külalistega mõnes huvitavas autos väikese tiiru,
otsime tee pealt elu pöördepunkte
ja edasiviivat jõudu, mis ei lase alla anda.
Minu nimi on Per Åkvist ja te vaatate saadet "Esiistmel".
Anname gaasi!
ESIISTMEL
Olen teel meie tänase saate külalise juurde.
See on Tesla.
Elektriautod on saanud väga populaarseks.
Tesla on muidugi kõige kõvem sõna.
Mõnus!
See lausa sõidab alt ära.
Meie külalise nimi on Christer Åberg.
Ta on Rootsi üks tuntumaid ja populaarsemaid blogijaid.
Nüüd läheb lahti.
No tere, Christer!
Tere tulemast "Esiistmele". - Aitäh!
Väga tore on sind Uppsalas näha! Tere tulemast veel kord.
Aitäh! Täna on ilus päikesepaisteline ilm.
Kuidas auto tundub?
Sõidan sellises luksusautos esimest korda.
See on laenatud - tõeline õnnistus.
Siis on hästi, kui ei pea ise midagi maksma.
Kiirusepiirangutest peame ilusti kinni, aga...
Oi appi!
Mark: Tesla Mudel: Model S
Aasta: 2014 Võimsus: 378 hj
Täismass: 2590 kg Kiirendus 0-100 km/h: 3 s
Mis see veel oli?
Igatahes meile meestele see meeldib.
Minu auto venib rohkem järele.
Sa oled Rootsis väga tuntud kristlasest blogija.
Aga kui lugesin su raamatut,
sain sinust kui blogi taga peituvast mehest hoopis teise pildi.
Täitsa usun.
Minu nimi on Christer Åberg.
Elan Smålandis Nässjö lähedal
ühes mõnusas 300 elanikuga külas, mille nimi on Äng.
Ma olen blogija.
Pean muu hulgas üleval veebilehte apg29.nu.
Olen aktiivne ka Facebookis, YouTube'is ja TikTokis,
kus räägin Jeesusest.
Ma sündisin Stockholmis,
kuigi ei arvaks, sest räägin Smålandi murret.
End smålandlaseks kutsuda ei oleks päris õige,
sest sündisin ju Stockholmis.
Ma ei olnud tahetud laps.
Nii palju, kui tean, jäeti mind neljakuusena lastekodusse.
15kuusena sain endale kasupere, kes elas maal.
Oled sa oma vanemaid näinud?
Ema olen näinud vaid korra. Ei tea, miks nii vähe.
Olin siis 30aastane.
Isa pole ma näinud. Ta tapeti, kui olin 15- või 16aastane.
Minu kasupere elas maal talus.
Läksin sinna kuuekümnendatel ja ka sinna ei oodatud ega tahetud mind.
Ja sellest hoolimata...
Sain kasuisalt juba üsna varakult teada, et olen Stockholmist.
Ta ütles mulle selliseid asju nagu "Mine tagasi Stockholmi, sohilaps".
Kasvasin üles pideva tõrjumise saatel.
Koolis minu nii-öelda semud kiusasid ja ahistasid mind.
See oli kohutav.
See oli kogu minu maailm. Arvasin, et see on lihtsalt minu saatus.
Hoidsin teda enda süles.
Paar tundi hiljem, poole viie ajal hommikul, suri ta minu käte vahel.
ESIISTMEL
18aastaselt hakkasin sõpradega karates käima.
Treenisime ikka korralikult. Tegelesin sellega neli aastat.
Vahepeal aga kohtusin ühe karate vennaga, kes oli kristlane.
Ta oli võtnud Jeesuse vastu telgikoosolekul.
Ta rääkis mulle Jumalast ja Jeesusest
ning ajas mulle peale, et läheksin temaga koos nelipühi kogudusse.
Ütlesin: "Olgu, ma tulen, kui sa vait jääd!"
Tohoh!
Tundsin end endiselt eemaletõugatuna ja mittearmastatuna.
Mind rõhus ängistus ja pimedus. Mu vaimne tervis oli halb.
Pole ime, sest kõik kiusasid mind.
Ma arvasin, et ma pole midagi väärt.
Elasid vist sügava hüljatustundega. - Jah.
Läksin siis temaga ühel pühapäeval nelipühi kogudusse Ljungby'sse.
Elasin sealkandis.
Ma ei mõiganud koosolekust mitte kui midagi.
Sul puudus varasem kogemus?
Nelipühi kirikuga küll, jah.
Aga kas sulle meeldis seal? Sa ei kartnud?
Ei. Mõtlesin, et olen mingil veidral missal. Eelarvamused nagu ikka.
Veidrusi tuleb ette igal sammul.
Seda ka. Eks mina ole ilmselt üks neist.
Oi-oi, ringtee!
Turvavöö kinni ja tiivad selga.
Austame kiirusepiiranguid.
Nii tulebki. Meil on siin üks seadusekuulekas kodanik.
Igatahes, ta küsis minult: "Kas tahad saada päästetud?"
Seisin seal häbelikult ega saanud aru, mida ta sellega mõtleb.
Mis asi see päästmine veel on?
Siis ei oskagi vastata... - Ma vastasin jaatavalt.
Kuigi sa ei teadnud?
Teadsin, et vajan midagi, mis on seotud Jeesusega.
Kuidas sa seda teadsid?
Kaks aastat varem tuli minuga koolis rääkima ühe misjonäri tütar.
Ta rääkis Jumala armastusest ja Jeesusest.
Tema tunnistus oli nagu sissejuhatus
ja kaks aastat hiljem tuligi see õige hetk.
Sain päästetud, vabaks ja kogu mu elu muutus.
Hüljatus oli see, millega ma võitlesin.
Ma ei mõistnud, miks ma end nii halvasti tunnen.
See võib tekitada küll võõristust,
aga kahtlustasin, et selle taga on deemon.
Käskisin sel Jeesuse nimel lahkuda. - Täitsa ise?
Jah. Pauhti läinud.
20 minutit hiljem tundsin kohutavat valu.
Sain aru, et see on tagasi. Käskisin sel uuesti minna.
Selline oli minu vabanemine. - Päriselt?
Mõtlesin, et äkki läheks sinna kohvikusse väikesele kohvile.
Hea mõte, mulle meeldib kohvi väga.
Kuidas saab ilma selleta elada? - Me oleme ju rootslased.
Räägi veidi oma abikaasast. Mis juhtus?
Elasin üksinda kuni 40. eluaastani.
Siis abiellusin Marie Åbergiga.
Meil sündis tütar, kellele panime nimeks Desiré.
See tähendab "soovitut".
Arvasin, et me ei saa enam lapsi, aga mu naine jäi uuesti lapseootele.
Ta oli väga õnnelik, et varsti on peres kaks last.
Laps oleks pidanud sündima 22. detsembril 2008.
Ööl vastu 22. detsembrit, veidi enne keskööd,
suri Marie minu käte vahel.
See kõik juhtus ühe minutiga.
Ta astus tuppa, kui kirjutasin arvutis jõulu- ja uusaastatervitusi.
Ja seal ta surigi. Ta ütles mu nime ja ohkas.
Arvasin, et nüüd on aeg minna sünnitama.
Ta ütles veel midagi, millest ma ei saanud aru.
Kuulsin selgelt ainult oma nime.
Surma põhjus oli lootevee emboolia.
See selgus lahkamise käigus.
See on väga haruldane.
Seda esineb üliharva. - Ja see tabas just sind.
Jah...
Ma ei oskagi midagi selle peale öelda. - Jube.
Sündis poiss. Ta tuli ilmale keisrilõikega.
Tal oli huulelõhe, aga nina oli väga kena.
Sain teda hoida oma süles,
aga paar tundi hiljem, poole viie ajal hommikul -
see oli minu elu pikim öö, mille järgi sai nime minu esimene raamat -
sel hommikul ta suri.
Mulle on öeldud: "Ma imetlen seda, kui tugev sa oled." See pole tõsi.
Jeesuseta poleks ma toime tulnud.
See tundub justkui liiga elementaarne, lausa klišee.
Seda see kindlasti pole,
sest ma tean ju, milline ma olin enne, kui võtsin Jeesuse vastu.
Pärast seda ei olnud miski enam sama.
Kuidas oleks ma saanud Temast lahti lasta?
LÕPUKÜSIMUSED
Ole hea! - Aitäh-aitäh!
Kohvi ja tükike kooki. - Täpselt seda oligi vaja.
Panin täppi? - Jah. - Me oleme ju ikkagi rootslased.
Christer, esitan igale külalisele saate lõpus kolm küsimust.
Esimene neist on selline:
kui saaksid rännata tagasi lapsepõlve,
siis millist nõu sa endale annaksid?
Parim nõu, mida ma endale annaksin,
on see:
võta Jeesus vastu.
Sa vajad Teda.
Jõuame alati sellesse samasse punkti tagasi.
Mõtle, kui keegi oleks mulle lapsepõlves või teismeeas öelnud,
et ma vajan Jeesust, et ma vajan päästet,
siis oleksin kindlasti pääsenud nii mõnestki raskusest.
Järgmine küsimus. Sinu elus on olnud väga pimedaid hetki.
Alati on neid, kes hoolivad.
Mis on parim asi, mida nad saaksid teha,
nähes kedagi raskuste keskel?
Kui mu abikaasa ja poeg surid,
palvetasid Rootsis, Norras ja Soomes tuhanded inimesed
minu ja mu tütre eest.
Jumal oli lähedal.
Ma tundsid Ta ligiolu.
Mina ütleksin, et palveta selle inimese pärast.
Ole mõistev ja kaastundlik.
Super.
Lõpetuseks, mida kostaksid meie vaatajale, kes ütleb:
"Ma tean, mis tunne on sellist kadalippu läbida."
Olen täiesti veendunud, et parim asi, mida saad teha,
on anda oma elu Jeesusele.
Kui katsumused on tulnud minu teele,
olen saanud otsida tuge Temalt.
Ta tahab sind aidata, lohutada ja hoida.
Kui sa tahad võtta Jeesuse vastu oma Päästjaks,
siis palveta nende lihtsate sõnadega:
"Jeesus, tule minu ellu. Annan end Sulle.
Võtan Sind oma südamesse vastu.
Jeesuse nimel. Aamen.
Selle lihtsa palvega saab sinu elus alguse sootuks uus peatükk.
Nüüd on aeg õppida Jumalat lähemalt tundma.
Kui sul ei ole veel Piiblit,
siis külasta aadressi himlentv7.se/jesus.
Järgmine nädal sõidame juba uue külalise seltsis.
Nägemist!
Tõlge: Karin Reisko