HILLSONG TV Herrani ― minun Jumalani 1/2
Jeesusta sanotaan Herraksi.
Tiedätkö, mitä "Jeesus Kristus, Herramme" tarkoittaa?
Ristiinnaulittuun Kristukseen voi samastua, -
mutta entä ylösnousseeseen, elämää tuovaan Jeesukseen?
Onko elämämme täynnä Jumalan "teen" -
vai meidän "en tee" -asennetta?
Jumala puhuu Sanassaan jatkuvasti lupauksistaan ja vahvistaa niitä.
"Minä siunaan sinua. Minä kirkastan kasvoni sinulle."
Kiitos, että liityit seuraan, -
kun saan taas rohkaista ja puhua elämää tilanteeseesi.
On kunnia saada puhua Jumalan hyvyydestä sinulle tänään.
Herrani, Jumalani.
Sinun Herrasi, Jumalasi.
Miten suuri Hän onkaan.
Puhun tänään aiheesta "Herrani, Jumalani"
Vanha, kaunis laulu alkaa "Oi Herra suuri".
Siinä lauletaan luomakunnasta englanniksi: -
"Kun hämmästelen luomistyötäsi, näen tähdet, kuulen ukkosen.
Voimasi ilmenee kautta universumin. Ja sieluni laulaa..."
Siinä lauletaan luomakunnan ihmeellisyydestä ja ristin voimasta.
Yhdessä säkeistössä lauletaan: -
"Ei Jumala säästänyt Poikaansa vaan lähetti Hänet kuolemaan.
Ristillä hän kantoi iloiten taakkamme ja kuoli ottaakseen pois syntimme."
Siinä lauletaan luomistyön ihmeestä ja ristin kauneudesta.
Sitten lauletaan tulevasta toivosta: -
"Kun Kristus tulee suosionosoitusten saattelemana, -
Hän vie minut kotiin, ja ilo täyttää sydämeni.
Silloin sieluni laulaa Pelastajalleni: -
Hän suuri on, Herrani, Jumalani."
Tarkoittaako Jumalan tunteminen automaattisesti sitä, -
että Hän on Herrasi?
On eri asia tuntea Jumala Jumalana -
kuin antautua Hänelle Herrana.
Raamatussa Tuomasta kutsuttiin ystävällisesti ― tai epäystävällisesti ―
epäileväksi Tuomaaksi.
Matka oli pitkä, mutta lopulta Joh. 20:28:ssa -
Tuomas puhuu Jeesuksesta.
Hän sanoi, että Jeesus on hänen Herransa ja Jumalansa.
Hän sanoi jakeessa 28: "Minun Herrani ja minun Jumalani!"
Siinä se tuli. Jumala on Herra eikä ainoastaan Jumala.
Mitä se tarkoittaa sinun kohdallasi?
Ajatellaanpa Tuomaan tarinaa ja matkaa.
Kun Jeesus eli maan päällä, -
Tuomas varmaankin tunsi Hänet Herrana. Mutta sitä koeteltiin rajusti.
Sitä koeteltiin todella rajusti.
Pettymyksen keskellä vaikutti siltä, ettei Jumala ole läsnä.
Jeesus, Herra, ei ollut läsnä.
Kun Tuomas kykeni sanomaan "Herrani, Jumalani", se oli valtavaa!
Hän oli saanut ilmestyksen Jeesuksesta.
Epäilevästä Tuomaasta tuli julistava Tuomas.
Yhtäkkiä hän ei ollutkaan täynnä epäilystä -
vaan julisti: "Herrani ja Jumalani", -
Jeesuksen nimessä. Se oli voimallista!
Jotta voisi tuntea Jeesuksen herruuden, -
tarvitsee saada henkilökohtainen ilmestys siitä, -
kuka Jeesus Kristus on, ei vain Jumalana vaan Herrana.
Se voi olla vaikeaa, koska Hänestä on helppoa tehdä Herra joillakin alueilla.
Jeesus on Herra, mutta se on laaja käsite.
Hän on luomakunnan Herra.
Hän on pelastuksemme Herra ristin voiman tähden.
Hän on ikuisuutemme Herra, kun Kristus tulee takaisin.
Entä raha-asioiden Herra?
Entä ihmissuhteiden Herra?
Seurustelusuhteen Herra? Seksuaalisuuden Herra?
Prioriteettien Herra? Muiden elämänalueiden Herra?
Voimme ymmärtää Jeesuksen herruuden aidosti vain sillä tasolla, -
jolla meillä on henkilökohtainen ilmestys Hänestä -
jokaisella elämänalueella, myös fyysisellä ja materiaalisella.
Rukoilen meille sellaista ilmestystä, -
että emme tunne Jeesusta vain Herrana -
vaan omana Herranamme -
ja lopulta kaiken Herrana.
Mitä elämänaluetta "kaikki" ei kata?
Kattaako "kaikki" raha-asiasi?
Kattaako "kaikki" prioriteettisi?
Kattaako "kaikki" sen, mitä teet omalla ajallasi, -
silloinkin, kun kukaan muu ei näe?
Kaiken Herra. Se on haastava käsite.
Herruutta koetellaan katkerien pettymysten tullessa.
Elämässä tulee pettymyksiä.
Jeesuksen herruutta koetellaan silloin, kun olemme pettymyksen keskellä.
Puhuin hiljattain pettymyksistä.
Pettymykset vievät kutsusta päinvastaiseen suuntaan.
Jumala ei tuota pettymystä. Hän kutsuu ja asettaa.
Sinulla on Jumalan asettama tulevaisuus, tarkoitus -
ja suunnitelma elämällesi.
Hab. 2:3:ssa sanotaan näystä, -
että se odottaa asetettua aikaansa.
Se tarkoittaa, että joskus väliaika pettymyksestä -
Jumalan antamaan kutsuun voi olla pitkä.
Sinä väliaikana Tuomaksen suhdetta Jeesukseen koeteltiin.
Se tapahtui juuri siihen aikaan.
Hän oli seurannut Jeesusta, kun tämä eli maan päällä.
Hän oli kuullut Jeesuksen sanat ja lupaukset,-
kaiken, mitä Jumala oli puhunut.
Mutta yhtäkkiä Hän oli poissa. Hän ei ollut enää läsnä.
Yhtäkkiä Tuomaksen piti järkeillä, mitä nyt pitäisi tehdä.
Muiden opetuslasten tavoin sitä, mitä hänessä oli, -
koeteltiin pettymyksen ja kutsun välisenä aikana.
Mikään ei pettymyksen lailla näytä sitä, -
miten lujasti olemme kiinni Kristuksen herruudessa ja Jumalan kutsussa, -
oikealla tiellä pysymisessä ja koko elämämme antamisessa Hänelle.
Herruus menetetään, kun haavoittuvaisuus ahdistaa.
Siihen aikaan Tuomas tahtoi, että Jeesus antaisi hänen koskettaa -
naulanjälkiä tämän käsissä ja pistoa kyljessä.
Hän sanoi: "Uskon, että Jeesus elää, vain jos saan tehdä niin."
Siihen aikaan opetuslapset kokivat olonsa äärimmäisen haavoittuvaisiksi.
Joh. 20:19: "Samana päivänä, viikon ensimmäisenä, -
myöhään illalla, kun opetuslapset olivat koolla lukittujen ovien takana, -
juutalaisten pelosta..." He olivat lukinneet ovet pelosta.
"...tuli Jeesus ja seisoi heidän keskel- lään ja sanoi heille: 'Rauha teille!'"
Pelko saa sen aikaan. He sulkivat ovet.
Oli yö, ja he olivat kokeneet hyvin synkän ajanjakson. He piileksivät.
He kokivat olevansa haavoittuvaisia ja uhattuja.
Jeesus oli kuollut, ja he yrittivät jotenkin koota itsensä.
Muurit olivat pystyssä ja ovet lukitut.
He lukitsivat itsensä sisään ja kaikki muut ulos. He olivat suojatilassa.
Kuinka monet menevät suojatilaan, kun kohtaavat pettymyksen?
Kuinka monet nostavat muurit pystyyn, lukitsevat itsensä sisälle -
ja tekevät kaikkensa suojellakseen itseään?
Sellaiseen tilaan Jeesus ei pääse Herrana.
Syy on se, että nostamme muurit, suljemme verhot ja piiloudumme.
Suojelemme itseämme. Ihmiset tekevät sen eri tavoin.
Jos olemme puolustuskannalla, muurit nousevat helposti pystyyn.
Jos mainitsen kymmenykset jollekulle, joka on haavoittuvainen sillä alueella,-
hän nostaa muurit heti pystyyn ja menee suojatilaan.
Ehkä olet pelokas. Pelkäät tulevaa, -
sitä miten saat kaiken maksettua ja miten saat kaiken tehtyä.
Lapset kasvavat ja tarvitsevat uudet koulupuvut.
Reagoit automaattisesti niin, että nostat muurit pystyyn -
ja lukitset itsesi sisälle, kuten alkuseurakunta teki.
Herruus menetetään, kun haavoittuvaisuus ahdistaa.
Sellainen oli opetuslasten tilanne.
Brisbanessa meillä on mahtava seurakuntalainen nimeltä Van Shaw.
Hän on kotoisin Albaniasta. Kun hän oli pikkupoika, -
hänen isänsä, ankara mies, päätti, että koko perhe muuttaa Australiaan.
Kerran kun hän oli 8-vuotias, isä oli poissa kotoa.
Kotona oli vain äiti ja isosisko Rhonda, josta Van piti erityisen paljon.
Rhonda oli vanhempi, kuin toinen äiti, -
ja hän leikki Vanin kanssa ja rakasti tätä.
Sinä päivänä tapahtui hulluja. Aamiaispöydässä puhkesi riita, -
ja äiti otti keittiöveitsen -
ja puukotti Rhondaa, joka kuoli.
Van piiloutui. Se on ymmärrettävää.
Hän etsi piilopaikan ja sulki kaiken muun ulos.
Hän nosti muurit pystyyn -
ja sulki itsensä sisään.
Hän oli siellä ainakin päivän.
Kun häntä yritettiin etsiä, hän ei suostunut tulemaan ulos piilosta.
Hän kertoi, että vielä monta vuotta sen jälkeen, -
hän eli kuin olisi ollut piilossa.
Hän nosti muurit ja sulki kaiken ja kaikki muut ulos.
Hän sulki itsensä emotionaalisesti kaikelta muulta.
Kukaan ei saanut koskea siihen elämänalueeseen.
Mikä elämässäsi on sellaista, mihin kukaan ei saa koskea?
Mistä aiheesta en voisi puhua, ilman että muurisi nousevat pystyyn?
Minkä aiheen vuoksi sulkisit itsesi emotionaalisesti tai muutoin ulos?
Jotkut eivät pysty käsittelemään sitä muutoin kuin lähtemällä pois.
He kokevat olevansa hyökkäyksen kohteena.
Pelko saa sen aikaan, jos sinulla on pelkoa jostakin asiasta elämässäsi.
Van kirjoitti lopulta kirjan -
The Art of Not Disappearing ("Katoamattomuuden taito").
"Niin peloissani, yksin ja haavoittuvainen kuin olin, piilouduin, -
kuten ennenkin. Olin ulkoisesti olemassa -
mutta sisäisesti pysyin piilossa ja koskemattomana.
Tapaus vaikutti minuun syvemmin kuin 8-vuotias osaisi kuvitellakaan."
Oltuaan vuosia piilossa ja suojatilassa, -
jossa hän ei päästänyt ketään sisään, hän sai ilmestyksen Jeesuksesta.
Jeesuksen armo alkoi vallata hänen elämäänsä, -
ja hitaasti muurit murtuivat alas. Van kertoo, miten hän alkoi tulla esiin.
Nyt hän on filosofian tohtori ja puhuu sujuvasti hepreaa ja kreikkaa.
Hän on opettanut kaikilla oppitasoilla monissa eri paikoissa.
Hän rakastaa ihmisiä ja elää rakastaen ihmisiä.
Hän auttaa toisia murtamaan muurit alas.
Hän on vahva, upea mies ja äärimmäisen oppinut.
Kutsun häntä Van Googleksi.
Hän tuntuu tietävän kaiken kaikesta.
Ei hän sillä leventele. Hän vain on aidosti älykäs ihminen.
Mutta pitkään aikaan Jeesus ei voinut olla Herra -
hänen tunteissaan ja reaktioissaan eikä Jumalan antamassa kutsussa, -
koska hän oli sulkenut itsensä ulos. Se oli surullista, -
kuten sekin, että alkuseurakunta piiloutui juutalaisten pelosta.
Mihin elämäsi osa-alueeseen -
Jumalan on vaikeaa koskea?
Herruus löytyy ylösnousseesta Jeesuksesta.
Opetuslapset sulkivat itsensä piiloon.
Jakeen 19 lopussa Jeesus sanoi: "Rauha teille".
Yhtäkkiä Jeesus oli heidän kanssaan.
Joh. 20:19―22: "...Jeesus [...] seisoi heidän keskellään ja sanoi heille: -
'Rauha teille!' Ja sen sanottuaan hän näytti heille kätensä ja kylkensä.
Niin opetuslapset iloitsivat nähdessään Herran.
Niin Jeesus sanoi heille jälleen: 'Rauha teille!
Niinkuin Isä on lähettänyt minut, niin lähetän minäkin teidät.'
Ja tämän sanottuaan hän puhalsi heidän päällensä -
ja sanoi heille: 'Ottakaa Pyhä Henki.'"
He iloitsivat nähdessään Herran. He näkivät Herran.
He eivät nähneet vain Jumalaa. He näkivät Herran.
Kaiken Herran. He näkivät Herran, ja he iloitsivat. He olivat innoissaan.
He saivat ilmestyksen Jeesuksesta. Aiemmin toivo oli tuntunut kadonneen.
Pettymys vei heitä pois Jumalan kutsusta.
Yhtäkkiä he näkivät Herran ja iloitsivat.
Uskon, että sana "iloita" tarvitsee vähän steroideja.
Etenkin siksi, että Jeesus puhalsi heidän päälleen -
ja sanoi heille: "Täyttykää Pyhällä Hengellä".
He näkivät Herran. Vain silloin, kun paljastaa kaiken elämästään -
Herralle, Sanalle ja Jumalan lupauksille, -
tuntee Jeesuksen todellisen herruuden elämän joka osassa.
Tahdon puhua siitä, mitä oikeasti tarkoittaa sanoa "Herrani, Jumalani".
Ei vain "Jumalani, Jumalani" vaan "Jumalani, Herrani".
Puhun antautumisesta Kristuksen herruudelle ja sen voimalle, -
ja siitä, mitä se saa aikaan elämässämme.
Opetuslapset kohtasivat Jeesuksen.
Hän ei enää ollut ristiinnaulittu Kristus vaan ylösnoussut Pelastaja.
He olivat innoissaan. Mutta oli yksi ongelma.
Tuomas ei ollut paikalla. Hän oli ainoa poissaolija. Muut olivat paikalla.
Oletko kokenut sen? "Kaikkia muita siunataan. Kaikki muut saavat ihmeitä.
Jumala vastaa muiden rukouksiin ja käyttää kaikkia muita.
Muut saavat tilaisuutensa. Minä olen ainoa." Onko tuttua? Minulle on.
Oletko kokenut sen? Vai olenko minä ainoa, joka on kokenut sen?
Ihan tosi.
Pastorinakin olen ollut joskus niin sokea Jumalan toiminnalle, -
että näen vain muiden siunaukset ja mietin: "Miksei sitä tapahdu minulle?"
Tuomas oli ainoa poissaolija.
Olemme kuulleet paljon suurista Jumalan miehistä.
Charles Finney ja Smith Wigglesworth lienevät tuttuja nimiä.
William Booth perusti Pelastusarmeijan.
Wesleyn veljekset aloittivat metodismin.
Spurgeon oli suuri raamatunopettaja, -
jonka seurakuntaan Itä-Lontoossa kuului tuhansia ihmisiä kauan sitten.
Kuulemme heistä, mutta mietimme: "Entä me?"
Se oli Tuomaksen tilanne. Muut näkivät Herran. Hän ei ollut paikalla.
Se oli itsestään selvää, -
että pettymyksille ja kaikenlaisille reaktioille oli tilaa sydämessä.
Hän reagoi näin: "Jos en voi laittaa sormiani naulanjälkiin -
ja jos en voi laittaa kättäni Hänen kylkeensä, en usko."
Hän päätti olla uskomatta. Hän oli ainoa, joka oli siinä tilassa.
Joskus tuntuu, että Jumala liikkuu kaikkialla muualla.
Hän toimii Joel Osteenin kanssa Lakewoodissa -
ja Rick Warrenin kanssa Saddlebackissa.
Hän toimii Bill Hybelsin kanssa Willow Creekissä.
Hän toimii Yonggi Chon kanssa Etelä-Koreassa -
seurakunnassa, jossa on 557 tsiljoonaa jäsentä.
Hän toimii Kolumbiassa ja alfa-kurssien kautta -
Lontoon Holy Trinity Brompton -seurakunnassa.
Emme näe, mitä Jumala tekee omassa ympäristössämme.
Tuntuu, kuin kaikki muut kokisivat asioita. Siltä Tuomaksesta tuntui.
Herruutta koetellaan, kun tuntuu, että itse on ainoa.
Tuntuu siltä, että itse on ainoa.
Tuomas sanoi: "Uskon, jos näen."
Joh. 20:24―25: "Mutta Tuomas, [...] yksi niistä kahdestatoista, -
ei ollut heidän kanssansa, kun Jeesus tuli. Niin muut opetuslapset -
sanoivat hänelle: 'Me näimme Herran'. Mutta hän sanoi heille: -
'Ellen näe hänen käsissään naulojen jälkiä ja pistä sormeani -
naulojen sijoihin ja pistä kättäni hänen kylkeensä, en minä usko'."
Häntä hallitsi se, mitä hän ei tee.
Jos ei antaudu Jumalan herruudelle, se, mitä ei tee, määrittelee itsen.
Se, mitä emme tee, mitä emme anna, ketä emme auta, -
mihin emme tule tai osallistu, alkaa määritellä meitä.
Se oli kaunis hetki, kun Tuomas pääsi eteenpäin epäilystä.
Hän oli sanonut: "En usko, ellen voi koskea naulanjälkiä -
Hänen käsissään ja haavaa kyljessään."
Lopulta epäilevästä Tuomaasta tuli julistava Tuomas.
Hän sanoi: "Minun Herrani, Jumalani."
On eri asia tuntea Jumala Jumalana kuin tuntea Hänet Herrana.
Herruus tarkoittaa, että laitamme luottamuksen Häneen -
elämämme jokaisella osa-alueella.
Epäilevän Tuomaan tarinan aikaan opetuslapset olivat hyvin pettyneitä.
Jeesus oli kuollut, eivätkä he silloin olleet nähneet Häntä ylösnousseena.
He olivat musertuneita ja pettyneitä.
He olivat sulkeutuneet piiloon juutalaisten pelosta.
Monilla elämänalueilla lukittaudumme piiloon ja nostamme muurit pystyyn.
Menemme suojatilaan. Niillä alueilla Jumalan on vaikeaa tulla Herraksi.
Emme ole valmiit antautumaan niillä elämänalueilla.
Olemme pelokkaita, haavoittuvaisia -
ja uhattuja, jos niitä asioita hipaistaan.
Jotkut ovat sellaisia raha-asioissaan. Jos mainitsee ne, muurit nousevat.
Nuorena seurustellessa tahtoo Jumalan Herraksi muissa asioissa, -
mutta ei tahdo Häntä Herraksi, kun valitsee seurustelukumppania -
tai miettii asioita, jotka määrittelevät suhdetta -
ja sitä, mitä odottaa siitä ja uskooko sen tuovan kunniaa Jumalalle.
Ollaan niitä, jotka voivat sanoa: "Minun Herrani ja Jumalani."
Vartuin uskovassa kodissa, joten tiesin aina, kuka Jumala on.
Kun lukio päättyi, koin seurakunnassa käymisen -
ainoastaan uskonnollisena tekona. En käynyt sydämeni halusta.
Tahdoin luopua seurakunnasta -
ja käydä bileissä ja klubeilla joka viikonloppu ja viikollakin.
Tahdoin kuulua bilepiireihin.
Jonkin ajan kuluttua tulin siihen pisteeseen, -
että koin eläväni samaa rutiinia viikosta toiseen.
Siinä ei ollut mitään erilaista. Se tuntui merkityksettömältä.
Eräänä iltana istuin sängyllä ja ajattelin, -
että kaikki ympärilläni on sisällötöntä.
Tunsin istuvani tyhjyyden keskellä.
Sanoin: "Jumala, en pysty tähän enää."
Pelkäsin yhä, millaista elämäni olisi.
Tahdoin olla kristitty, mutta pelkäsin, että joudun luopumaan kaikesta.
Tiesin, että ainoa keinoni -
omistautua Jumalan kutsulle kokonaan, -
vaati sen, että jätän Uuden-Seelannin.
Sillä viikolla, kun tulin Australiaan, siskoni vei minut seurakuntaan.
Annoin elämäni kokonaan Jumalalle. Se oli elämäni käännekohta.
Heti kun päätin antaa Hänen olla elämäni Herra, -
elämäni muuttui täysin. Olen rakastanut tätä matkaa valtavasti.
On ihmeellinen armo Sen ääni ihana
Se pelasti minut kurjan
Olin kadonnut mutta nyt löydetty
Olin sokea mutta nyt näen
On ihmeellinen armo Sen ääni ihana
Se pelasti minut kurjan
Olin kadonnut mutta nyt löydetty
Olin sokea mutta nyt näen
Oi, näen Sinut nyt
Näen rakkauden silmissäsi
Annoit itsesi alttiiksi
Nostit särkyneet elämään
Oi, näen Sinut nyt
Äänetön hiljaisuus.
Olemmeko unohtaneet intiimin, -
ikuisen keskustelun Luojan -
ja luomakunnan välillä?
Hänen henkäyksellään loputon ja häviävän pieni kaikkeus tuli olevaksi.
Hänen Sanansa pitää kaiken koossa.
Me hädin tuskin kuulemme Hänet.
Äänen raivokkuus, -
maan räminä jalkojemme alla -
ja asioiden hurja vauhti kohtelevat aisteja raa'asti.
Suunnittelijan työ järjesteltiin hiukkaseksi -
luomaan jotakin, mitä tahansa.
Onko turtuneisuudesta tullut ainoa puolustuksemme -
huomiostamme kamppailevaa kaikkeutta vastaan?
Puudutamme aistit, jotta lakkaisimme -
näkemästä, kuulemasta ja tuntemasta sitä, -
koska emme voi nähdä, kuulla ja tuntea sitä kaikkea.
Mutta meitä vetää puoleensa kuiskaus, -
jotta kuulisimme -
ja saisimme aistit viritettyä, kun Hän odottaa, -
odottaa, -
odottaa vastaustamme.
Puhu. Minä kuuntelen.
Puhu. Me kuuntelemme.
Kiitos seurastasi Hillsong TV:n parissa.
Rukoilen sinulle siunattua voittojen viikkoa. Mahdollisesti todistustakin.
Twitter-tilini on @BrianCHouston ja Instagram BrianCharlesHouston.
Sähköpostia voi lähettää Hillsong TV:n toimistoon.
Kerro, mitä hyvää Jumala tekee.
Jos tahdot siunata työtämme, pienikin tuki auttaa. Siunausta!
Suomennos: Maija Tuukkanen