Inimesed räägivad tihti Jeesusest, kui Issandast.
Oled sa kunagi mõelnud, mida see tähendab?
Jeesus Kristus, meie Issand.
Jah, me võime samastada end ristilöödud Kristusega ristil,
aga kuidas on lood ülestõusnud Jeesusega, kes toob elu?
Kas me elu on ümbritsetud Jumala tahtest,
või meie tahtmatusest?
Jumal jagab pidevalt oma sõna ja tõotusi,
kinnitades meile ikka ja jälle, et Tal on tahe neid täita.
Tahe õnnistada meid ja lasta oma palgel paista meie üle.
Tänud vaatamast taas Hillsong TV'd!
Nagu alati, tahan tänagi kõnelda elu sinu ellu ja olukordadesse.
Milline imeline eesõigus see on jagada inimestele
Jumala võrratutest asjadest.
Minu Issand - minu Jumal.
Sinu Issand - sinu Jumal.
Kui imeline Ta küll on!
Mu tänase sõnumi pealkiri on "Minu Issand - minu Jumal".
Üks laulusalm algab samade sõnadega,
rääkides seejärel Jumala imelisest loodust.
"Kui taevalaotust minu silmad näevad, kus päike, kuu ja tähed säravad,
mis seatud teedel ilmaruumis käivad ja päevi-aastaid meile määravad.
Siis peab mu hing Sind kiitma lauluga..."
See laul räägib loodu imelisusest ja risti väest.
Ühes teises laulus on öeldud:
"Jumal ei säästnud oma Poegagi, vaid saatis Ta surema,
Ta kandis kõik me valud ristile
ja me koormaid rõõmsalt kandes, suri me pattude eest."
Loodus peituv võrratu vägi ja ristis peituv ilu.
See räägib eesootavast lootusest ja meie igavikust.
"Kristus tuleb võiduhüüete saatel, et viia mind koju.
Milline rõõm saab täitma mu südant!"
"Siis peab mu hing Sind kiitma lauluga,
küll oled suur mu Issand Sa!"
Huvitav, kas Jumala tundmine tähendab automaatselt ka seda,
et oled teinud Temast oma Issanda?
Üks asi on teada, et Jumal on Jumal,
kuid hoopis teine asi alistuda Talle kui Issandale.
Piibli Toomasele on viidatud kui uskmatule Toomasele.
See oli tema jaoks üks paras teekond,
kuniks ta Johannese 20:28 ütleb, et Jeesus oli ta Issand ja Jumal.
Ta ütles: Minu Issand ja minu Jumal!”
Just nii ta ütleski.
Jumal oli ka ta Issand ja mitte ainult Jumal.
Mida see küll sinu jaoks tähendada võiks?
Kui rääkida sellest loost ja Toomasest
ning mõelda tema teekonna peale...
Ta võis ju küll teada, et Jeesus on Issand,
kuna ta elas ja käis koos Temaga,
kuid see teadmine pandi täiega proovile.
See pandi ikka kohe korralikult proovile.
Sest tundus, et keset pettumuse hetke
polnud Jumal seal.
Jeesus, kes oli Issand, polnud seal.
Nii et see oli ikka võimas asi, kui ta jõudis punkti, kus öelda:
"Mu Issand ja mu Jumal!", kuna ta sai ilmutuse Jeesusest.
Uskmatust Toomasest sai kuulutav Toomas.
Ja korraga, selle asemel, et olla täis hirmu ja kahtlust,
kuulutas ta: "Minu Jumal ja minu Issand!"
Mulle nii meeldib see!
Selleks, et mõista Jeesuse Issandaks olemist,
läheb tarvis isiklikku ilmutust sellest, kes Jeesus Kristus on.
Mitte vaid Jumalana, aga ka Issandana.
See aga võib olla paras väljakutse,
sest see on lihtne lasta Tal olla Issand osade oma eluvaldkondade üle, aga...
Kui mõelda sellele, et Ta on Issand, siis Ta ongi Issand,
olles seda kogu loodu üle,
olles seda me pääste üle tänu risti töös peituvale väele.
Ta on meie igaviku Issand, tulles üks päev võimsalt tagasi.
Kuidas aga on lood sinu finantside Issandaks olemisega?
Sinu suhete Issandaks olemisega, kui ka näiteks kohtamas käid?
Sinu seksuaalsuse ja prioriteetide Issandaks olemisega?
Ükskõik, milliste su eluvaldkondade Issandaks olemisega?
Ainult siis, kui meil on isiklik ilmutus Jeesusest
ja Tema väest igas me eluvaldkonnas - sh isiklik, füüsiline, materiaalne,
võime me tõeliselt ja ehedalt mõista Jeesust, kui Issandat.
Mu palve on, et meil oleks selline ilmutus Jeesusest,
kus me ainult ei tea Teda kui Issandana,
aga ka oma Issandana ning lõpuks kõigi ja kõige Issandana.
Sest kui Ta on kõige Issand,
siis milline valdkond su elust ei kuulu sinna kõige alla?
Kas see kõik katab su finantsid?
Katab see su prioriteedid?
Katab see selle, mida oma ajaga teed
ja seda ka siis, kui keegi teine ei näe?
Kõige Issand!
See on ikka paras väljakutse, kui sellele niimoodi mõelda.
Tema Issandaks olemine pannakse täiega proovile
läbi tõsiste pettumuste.
Elu toob kaasa kõikvõimalikke pettumusi
ja kui Jeesuse Issandaks olemine üldse millalgi me elus
proovile pannakse,
siis seda just pettumustega silmitsi seistes.
Rääkisin hiljaaegu pettumustest,
mis tähendab minna teises, või vastupidises suunas.
Jumal ei ole see, kes toob pettumust, vaid tahab just juhtida me saatust.
Jumal on määranud sulle oma tuleviku ja eesmärgi;
Tal on plaan sinu elu jaoks.
Habakuk 2:3 räägib sellest, kuidas nägemus ootab oma aega.
Kogu asja iva on selles,
et vahel see vahemik meie pettumuse ja Jumala poolt määratu vahel
võib olla väga pikk.
See oli see vahemik,
kus Toomase suhe Jeesusega pandi proovile.
Toomas tundis Jeesust siin maa peal elava isikuna
ja oli Tema järgija.
Ta oli kuulnud kõiki Jumala sõnu ja tõotusi -
see kõik oli täitmas ta vaimu,
kui korraga "Põmm!" ja see kõik oli kadunud!
Jeesust polnud enam.
Ja korraga ta pidi toime tulema kõige Jeesuse poolt räägitu
ja tegelikkuse vahel.
Või nagu teistegi jüngrite puhul.
Ka nemad kogesid seda vahet
pettumuse ja Jumala tegelikkuse vahel,
nii et kõik nende sees olev tõusis pinnale.
Pole midagi paremat kui pettumus, et näha,
kui tugevalt me oleme seotud
Kristuse Issandaks olemise ja Tema plaanide külge,
püsides õigel rajal
ja alistades kõik oma eluvaldkonnad Talle.
Jeesuse Issandaks olemine läheb kaotsi,
kui haavatavus paneb sind endasse sulguma.
Seega olukorras, kus Toomas tahtis katsuda Jeesuse kätes naelte jälgi
ja panna oma käe Ta külje sisse,
öeldes, et vaid siis usub ta Jeesuse tegelikkusse,
siis see oli aeg, kus kõik jüngrid olid äärmiselt haavatavad.
Vaadake, mida Johannese 20:19 ütleb:
"Kui nüüd selsamal nädala esimesel päeval oli õhtuaeg
ja seal, kuhu jüngrid olid kogunenud, olid uksed lukus,
sest nad kartsid juute,
tuli Jeesus, jäi seisma nende keskele ja ütles neile: Rahu teile!”
Nende uksed olid lukus.
See on see, mida hirm teeb - see sulgeb uksed.
Tegu oli õhtuse ajaga, oli väga, väga pime ja nad peitsid end.
Nad olid sõna otseses mõttes haavatavad ja samas paljastatud.
Jeesus oli surnud ja nad püüdsid oma elusid ümber häälestada.
Nad olid ümbritsetud müüridest ja suletud ustest.
Nad olid sulgenud endid sissepoole ja jätnud kõik teised välja,
tõmmates end seeläbi kaitsesse.
Huvitav, kui palju on neid,
kes tõmbuvad pettumuste korral samuti kaitsesse?
Kes ehitavad kui müürid enda ümber,
lukustavad end sinna müüride vahele
ja rakendavad ükskõik, milliseid mehhanisme,
et ennast kaitsta.
Kuid see on olukord,
kus Jeesuse Issandaks olemine ei saa toimida.
Sest kui me ehitame müürid ja tõmbame katted ette;
kui me poeme peitu ja püüame kaitsta end -
inimestel on selleks erinevaid mooduseid!
Kuid kus iganes valdkonnas me ka end haavatavana ei tunneks
ja seal kaitsemüürid üles ehitame...
Niipea, kui kellegile kümnisest mainid,
on tal kohe müürid püsti,
sest ta tunneb end haavatavana selles eluvaldkonnas.
Võib-olla on tegu mõne su sellise eluvaldkonnaga,
kus sul on hirm tuleviku ees.
Hirm selle ees, kuidas kõik tehtud ja makstud saab?
Nii et hirmust tingituna on su loomulikuks reaktsiooniks
lüüa müürid püsti ja sulguda nende vahele.
Nii nagu algkogudus seda tegi.
Kuid Jeesuse Issandaks olemine läheb kaotsi,
kui haavatavus sind endasse sulguma paneb.
See on see, mis ka jüngritega juhtus.
Meil on üks lahe sell Brisbane'i koguduses - Van Shaw,
kes on pärit Albaaniast.
Kui Van oli alles noor poiss,
siis ta isa, keda ta nimetab karmiks vennaks,
kolis kogu nende pere Austraaliasse.
Ta oli 8-aastane, kui isa oli kord kodust eemal
ja ta oli vaid õe ja emaga kodus.
Õde Rhonda oli ta suur lemmik - otsekui teise ema eest,
kes alati mängis temaga ja armastas teda.
Kui korraga juhtus midagi enneolematut.
Õhtusöögi lauas läks suur tüli lahti,
nii et ema haaras kööginoa ja lõi sellega Rhondale rindu,
kes kahjuks ka suri selle löögi tõttu.
Van ütles, et ta puges peitu, mis on ka igati mõistetav.
Ta leidis endale peidupaiga, kuhu varjuda
ja kus end kõigest välja lülitada.
Ta läks paika, kus tõstis enda ümber kõrged müürid
ja otsekui lukustas end nende vahele.
Ta oli seal vähemalt päeva ja kui teda ka püüti sealt kätte saada,
ei tulnud ta sealt lihtsalt välja.
Ta ütles, et ka aastaid hiljem -
isegi, et ta tuli sealt peidupaigast füüsiliselt välja,
elas ta siiski oma elu kui end peites.
Ta ehitas enda ümber müürid ja lülis end kõigist ja kõigest välja.
Sulgus endasse - nii emotsionaalselt, kui ka igal muul võimalikul moel -
täielikult endasse sulgunud.
See oli osa tema elust, mida mitte keegi ei saanud puutuda.
Huvitav, mis on see ala sinu elus, mida keegi puutuda ei või?
Mis teemal võiks ma täna rääkida,
mis tõstaks automaatselt müürid üles su elus?
Tõmbaks su koheselt blokki.
Kas siis emotsionaalselt või mõnel muul moel.
Osad inimesed ei oska sellises olukorras midagi muud
kui lihtsalt minema kõndida,
sest müürid kerkivad koheselt.
Nad on nii haavatavad ja kogevad, et neid rünnatakse.
See on see, mida hirm meiega teeb.
Nii et kui ka sinu elus on ükskõik, millist hirmu,
siis see on see, mis sinuga juhtub.
Van'iga läks nii, et ta kirjutas raamatu,
mille pealkiri on: "Mittekadumise kunst".
Ta ütleb seal: "Kui hirmunud, üksildane ja haavatav ma ka polnud,
ma tegin seda, mida olin alati teinud - pugesin peitu.
Väliselt igati olemas, aga seesmiselt peidus ja puutumatu.
Kogu see sündmus puudutas mind enam,
kui üks 8-aastane suudaks eales ettegi kujutada."
Kuid see imeline asi, mis temaga juhtus,
peale seda, kui ta oli aastaid sellises seisus veetnud -
end peites, kaitstes ja mitte kedagi ligi lastes -
oli see, et ta sai ilmutuse Jeesusest.
Jeesuse arm vallutas kogu ta elu
ja need müürid hakkasid vaikselt langema.
Ja siis ta kirjeldab, kuidas ta hakkas otsekui tagasi ellu tulema.
Täna aga on ta üks igavesti tark mees.
Tal on doktorikraad ja ta räägib vabalt nii heebrea kui kreeka keelt.
Ta on õpetanud kõikvõimalikes erinevates haridusvaldkondades
ja ta armastab inimesi.
Ta veedab oma elu armastades inimesi,
aidates neil lõhkuda maha oma elu müüre.
Ta imeline ja väeline mees, kes on ka väga haritud.
Seda lausa nii palju, et ma kutsun teda Van Google'ks,
sest ta tundub teadvat kõike kõige kohta.
Samas aga ta ei eputa sellega kuidagi,
vaid lihtsalt on ehedalt intelligentne inimene.
Samas aga inimene, kelle elus Jeesus ei saanud pikka aega olla Issand,
kui jutt käis tema tunnetest, teatud reageerimisviisidest,
või Jumala plaanist tema elu suhtes.
Seda kõike tänu sellele, et ta oli nii endasse sulgunud.
Ja see oli äärmiselt kurb.
Nii nagu kogudusegi puhul Johannese 20:19, kus Piibel ütleb,
et nende uksed olid suletud hirmust juutide ees.
Huvitav, milline sinu eluvaldkond...
Milline sinu eluvaldkond vajaks Jumala puudutust?
Kolmandaks: Jeesuse Issandaks olemine
on leitav Tema ülestõusmises.
Jeesuse Issandaks olemine on leitav Tema ülestõusmises.
Jüngrid tõmbusid endasse ja sulgesid end suletud uste taha,
kuniks Jeesus ilmus neile ja ütles: "Rahu teile!"
Korraga oli Jeesus ise seal nende keskel.
"Jeesus jäi seisma nende keskele ja ütles neile: Rahu teile!”
Kui ta seda oli öelnud, näitas ta neile oma käsi ja külge.
Siis said jüngrid rõõmsaks Issandat nähes.
Jeesus ütles nüüd neile taas: Rahu teile!
Nõnda nagu Isa on läkitanud minu, nõnda saadan ka mina teid.”
Kui ta seda oli öelnud, puhus ta nende peale ja ütles neile:
Võtke vastu Püha Vaim!
Piibel ütleb seal, kui hea meel neil oli näha Issandat.
Nad nägid Issandat.
Mitte vaid Jumalat, aga ka Issandat.
Nad nägid kõige Issandat.
Ma usun, nad olid täiega elevil ja ekstaasis,
sest nad nägid Jeesust.
Kui algul oli tunne, et kõik nende lootused on purunenud
ja olukorrad viisid neid eemale sellest, milleks Jumal oli neid kutsunud,
siis nüüd korraga nad nägid Issandat!
Ja Piibel ütleb, et nad olid rõõmsad.
Ma usun, et see rõõm vajab üht steroidide süsti,
sest see pidi olema ikka enamat!
Eriti veel see, kui Jeesus puhus nende peale
ja käskis neil võtta vastu Püha Vaimu.
Nad nägid Issandat.
See sünnib vaid siis,
kui me avame kõik oma elu osad Issandale, Tema Sõnale ja tõotustele,
et me võime kogeda Tema tõelist Issandaks olemist
igas oma eluvaldkonnas.
Seetõttu tahan rääkida sellest, mida see tegelikult tähendab
öelda: "Mu Issand, mu Jumal!"
Mitte vaid: "Mu Jumal, mu Jumal!", vaid ka: "Mu Issand!"
Mida see tähendab elada täielikult alistatud elu
Jeesuse kui Issanda all ja kogeda selles peituvat väge
ning kõike seda, mida see me eludes esile toob.
Jüngritel oli see eriline kohtumine Jeesusega.
Ta polnud enam vaid ristilöödud Kristus,
vaid ülestõusnud Päästja.
Nii et nad olid täiega elevil, kuid seal oli ka üks probleem.
Toomast polnud seal.
Ta oli ainus, keda polnud seal.
Huvitav, kui tihti sa ise oled tundnud,
et kõik teised saavad õnnistusi ja kogevad imesid oma elus;
et Jumal vastab kõigi teiste palvetele ja kasutab neid ning annab võimalusi.
Sina aga oled ainus, kes neid asju ei koge.
Oled sa vahel tundnud nii? Ma küll olen.
On sul vahel olnud tunne, et sa oled ainus,
kes neid asju ei koge?
Tõsiselt!
Isegi pastorina olen ma vahel olnud nii pimestatud asjade suhtes,
mis mul on,
kuna vahin kõigi teiste õnnistusi ja mõtlen: "Mis mõttes?
Neil on ja mul pole! Miks mul pole?"
Toomas oli ainuke, keda polnud kohal.
Ka põlvkonnana me kuuleme kõigist neist suurtest tegijatest Piiblis
või meie aja tegijatest
nagu Charles Finney või Smith Wigglesworth.
Võib-olla oled kuulnud William Booth'ist,
kes oli Päästearmee rajaja.
Wesley vendadest, kes alustasid metodisti liikumisega.
Ehk oled kuulnud võrratust pibliõpetajast Spurgeon'st,
kelle koguduses oli tuhandeid inimesi.
Kõik need inimesed elasid ammu aega tagasi
ja kui sa neist kuuled, võid sa mõelda: "Aga kuidas on lood meiega?"
Kuidas on lood meiega?
Sama oli ka Toomasega, kes ei näinud seda, mida teised nägid.
Taolised olukorrad võivad luua pinnase pettumusele
ja kõikvõimalikele reageeringutele.
Toomase reaktsioon oli selline,
et kui ta ei saa panna oma sõrme
Jeesuse kätes olevatesse naela aukudesse või Tema külge,
siis ta ka ei usu.
Toomas lihtsalt otsustas mitte uskuda.
Ta oli ainus selline.
Ka sul võib vahel olla tunne, et Jumal liigub igalpool mujal.
Liigub Joel Osteen'i koguduses Texases,
või Rick Warren'i koguduses.
Bill Hybels'i koguduses Chicagos,
või Yonggi Cho koguduses Lõuna-Koreas,
kus on mustmiljon inimest.
Et Jumal liigub Columbias või Londonis läbi Alfa kursuste.
Tundub, et see kõik sünnib kõigi teistega
ja korraga sa oled pime selles osas,
mida Jumal on tegemas su enda maailmas.
Ikka on tunne, et kõik sünnib kõigi teistega
ja see on see, mida ka Toomas tundis.
Jeesuse Issandaks olemine pannakse su elus proovile,
kui tundub, et sa oled ainus.
Kui tundub, et sa oled ainus.
Johannese 20:24-25
"Aga Toomas, keda nimetatakse Kaksikuks,
üks kaheteistkümnest, ei olnud nendega, kui Jeesus tuli.
Teised jüngrid ütlesid nüüd talle: Meie oleme näinud Issandat.”
Aga tema ütles neile: Kui ma ei näe tema käte sees naelajälgi
ning ei pista oma sõrme naelte asemeisse
ega oma kätt tema külje sisse, ei usu ma mitte!”
Toomase üle valitses mõte sellest, mida ta polnud valmis tegema.
Kui me ei alistu Jeesuse Issandaks olemisele,
defineerib meid see, mida me pole valmis tegema.
Mida me pole valmis tegema või andma,
keda me pole valmis aitama,
kelleks me pole valmis saama.
Kõik need asjad määravad ära selle, kes me sel juhul oleme.
Kui imeline see on, milleni Toomas jõudis peale seda,
kui oli kahelnud ja öelnud, et ei usu enne,
kui saab panna oma sõrme Jeesuse naela aukudesse ja külge.
Kui imeline, et uskmatust Toomasest sai siiski kuulutav Toomas,
kes ütles: "Mu Issand, mu Jumal!"
Üks asi on teada, et Jumal on Jumal,
aga hoopis teine asi teada, et Ta on ka Issand.
Issand on keegi, kellele me paneme oma lootuse
iga oma eluvaldkonna suhtes.
Täna kuuldud loos,
mida teame ka uskmatu Toomase loona,
olid jüngrid äärmiselt pettunud.
Jeesus oli surnud ja nad olid pettunud ning meeleheitel.
Piiblis on öeldud, et nad lukustasid end ühte ruumi,
kuna kartsid juute.
Ka meie elus on aegu, kus me nö lukustame end,
ehitades müürid enda ümber ja kaitstes end.
Need aga on valdkonnad,
kus Jumalal on väga raske saada me Issandaks,
sest me pole valmis alistuma neis valdkondades ja kardame.
Oleme haavatavad ja tunneme end paljastatuna,
kui keegigi peaks neid valdkondi puudutama.
Osade inimeste juures tõusevad müürid kohe üles,
kui jutt käib rahaasjadest.
Kui oled noor ja käid kohtamas,
siis Jumal võib küll olla Issandaks igas su teises eluvaldkonnas,
aga mitte selles, kelle omale kohtingukaaslaseks valid,
millised su kohtingud välja näevad, või mida neilt ootad.
Olgem inimesed, kes võivad siiralt öelda:
mu Issand, mu Jumal.
Ma sündisin kristlikku perre,
nii et mul olid alus ja teadmine Jumalast alati olemas.
Keskkooli-ikka jõudes
oli kirikus käimine minu jaoks pigem religioosne tegevus,
kui tõelise igatsuse väljendus.
Tahtsin täiega loobuda kirikust ja käia hoopis pidudel ja klubides.
Siduda oma nädalavahetused eelkõige pidutsemistega.
Igal nädalavahetusel väljas käies jõudsin aga punkti, kus mõistsin,
et teen nädalast nädalasse koguaeg ühte ja sama.
Sel puudus igasugune sisu ja eesmärk
ja see kõik tundus nii mõttetuna.
Mäletan, kuidas istusin kord ühel õhtul oma voodi peal
ja kõik mu ümber tundus nii tühjana.
Istusin seal ja mind täitis ning ümbritses tohutu tühjus.
Ütlesin Jumalale, et ei jaksa enam nii.
Mul oli hirm, mis mu elust nii saada võib
ja ma kartsin loobuda kristlase staatusest.
Teadsin, et ainus viis,
kuidas pühenduda täielikult Jumala kutsele,
oli lahkuda Uus-Meremaalt.
Samal nädalal, kui jõudsin Austraaliasse,
võttis õde mu kirikusse kaasa
ja ma andsin oma elu täielikult üle Jumalale.
Sellest sai ka kui pöördepunkt mu elus.
Niipea, kui otsustasin järgida Issandat oma elus,
on mu elu totaalselt muutunud ja ma naudin seda täiega.
Imeline arm, kui armas selle kõla
Mis päästis minusuguse õnnetu
Olin kord kadunud, kuid nüüd olen leitud taas
Olin kord pime, kuid nüüd taas näen
Imeline arm, kui armas selle kõla
Mis päästis minusuguse õnnetu
Olin kord kadunud, kuid nüüd olen leitud taas
Olin kord pime, kuid nüüd taas näen
Nüüd ma tõesti näen
Näen seda armastust Su silmis
Sa andsid oma elu,
et tuua kõik murtud tagasi ellu
Nüüd ma tõesti näen
See vaikne vaikus
Oleme me unustanud
selle lähedase, igavese vestluse
Looja
ja loodu vahel?
Tema hingeõhu kaudu
sündis ajatu ja aeguv.
Tema Sõna läbi püsib kõik.
Kuid me suudame vaevu kuulda.
Suudame vaevu Teda kuulda
tänu vägivaldselt pealetungivale mürale.
Maa vappub me jalge all,
kaelamurdev kiirus lõhub asju
ja lammutab meeli.
Imelise Looja töö on muudetud pühkmeiks,
et luua midagi muud, ükskõik, mida.
Me võtame kui kaitsehoiaku
kõige suhtes, mis püüab pälvida me tähelepanu.
Nii et me summutame need meeled,
lõpetades nägemise, kuulmise ja selle kõige kogemise,
sest me lihtsalt ei kuule, näe ega koge seda kõike.
Kuid samas meid tõmbab miski.
Üks sosin, et me võiks siiski kuulda
ja häälestada ümber oma meeled,
kuniks Ta ootab,
ootab
ja ootab meie vastust.
Kõnele
ma kuulan
Kõnele
me kuulame
Mul on hea meel, et vaatasid täna Hillsong TV'd.
Soovin sulle õnnistatud nädalat, täis läbimurdeid ja võite!
Kui sul on mõnda head tunnistust, mida meiega jagada,
võid võtta minuga ühendust Twitteri, Instagrami või E-maili teel,
rääkides neist headest asjadest, mida Jumal on tegemas.
Ole õnnistatud!
Tõlge: Anne-Ly Raukas