HILLSONG TV Pettymykseni ― testipaikkani 2/2
Miten Jumala koettelee luonnettasi?
Ahdistus saa aikaan kärsivällisyyttä. Silloin pettymys ei horjuta sinua.
Jokainen haaste on tilaisuus kukistaa pettymys.
Mitä lujempi luonne, sitä enemmän Jumala voi vuodattaa sinuun.
Kestävyys tuottaa toivoa ja jumalallinen toivo ei tuota pettymystä.
Mukavaa, että liityit seuraan, kun jatkan pettymyksestä.
Voimme muuttaa pettymyksen testipaikaksi.
Jumala antaa kestävyyttä, jonka kaut- ta pääsemme täyteen kutsuumme.
Tämä sanoma voi auttaa sinua, niin että pettymys ei hallitse sinua -
vaan käytät sitä katalysaattorina Jumalan toiminnalle.
EDELLISESSÄ JAKSOSSA
Puhun tänään musertavista pettymyksistä.
Jumala käyttää pettymyksiäsi testipaikkanaan.
Varmaa on se, että pettymys ei tule Jumalalta.
Jumala kutsuu, eikä tuota pettymystä. Se on tärkeää tietää.
Etuliite "epä-" ja jälkiliite "-tön" -
tarkoittavat vastakkaiseen suuntaan menemistä, poispäin menemistä.
On siis esimerkiksi luottamus ja epäluottamus.
Kyky ja kyvyttömyys. Se vie vastakkaiseen suuntaan.
Pettymyskin vie poispäin. Jumala on antanut meille kutsun, -
ja pettymys yrittää siirtää meidät pois Jumalan antamasta kutsusta.
Usko, että Jumala on asettanut sinut. Hän asetti Jeremian tehtävään.
Jer. 1:4―5: "Minulle tuli tämä Herran sana: -
'Jo ennenkuin minä valmistin sinut äidin kohdussa, minä sinut tunsin, -
ja ennenkuin sinä äidistä synnyit, minä sinut pyhitin; -
minä asetin sinut kansojen profeetaksi'."
Nimi oli Jumalan, asema profeetan ja auktoriteetti kansoista.
Jumala laittoi nimensä hänen ylleen. 4. Moos. 6:27:ssä ylipapin käskettiin -
laskea Jumalan nimi israelilaisten ylitse ja siunata heitä.
Älä anna laskea pettymystä yllesi. Älä itsekään tee niin.
Muista, että Jumala on asettanut sinut tarkoitukseensa -
ja antanut auktoriteetin toimia siinä tehtävässä Jeesuksen nimessä.
Jumala asettaa sydämeemme palon niistä asioista, -
jotka pettymys tahtoisi ryövätä.
Se nimittäin on kaavamaisesti niin, -
että kun päättää ottaa uskon askelen ja astua kutsuunsa, -
sitä seuraa uskomattoman usein lähes välittömästi pettymys.
Päätimme Bobbien kanssa ottaa ensimmäisen uskon askelen -
7―8 vuotta raamattukoulun käymisen jälkeen.
Olimme olleet naimisissa reilun vuoden. Päätimme julistaa.
Menimme valtaviin metropoleihin: Wagawagaan, Gilgandraan -
ja taisimme käydä Gundagaissakin. Kävimme puistoissa ja muualla.
Jos katsot tv:tä etkä ole kuullut niistä paikoista, älä huoli.
Eivät täällä asuvatkaan ole niistä kuulleet.
Otimme uskon askelen. Emme saaneet palkkaa.
Minä pesin liiketilojen ikkunoita Oxford Streetillä täällä Paddingtonissa.
Sain 2 dollaria pienistä ja 5 isoista ikkunoista. Sillä maksoimme vuokran.
Minulla oli iso, vanha Holden V8 Premier.
Se oli vanha mutta tehokas.
Sellainen hyvä australialainen auto minulla oli.
Bobbie oli 19. viikolla raskaana.
Lähdimme autolla työhön heti aamulla. Pääsimme kulman ympäri, -
ja yhtäkkiä ajoimme nokkakolarin pienen japanilaisen Mazdan kanssa.
Onneksi kolari ei ollut vakava, mutta Bobbie ― elettiin 1970-lukua ―
ei ollut ehtinyt laittaa turvavyötä kunnolla kiinni.
Hän oli 19. viikolla raskaana ja löi päänsä kojelautaan.
Ambulanssi vei hänet heti lähelle jonkun taloon.
Iso, vanha Holden oli aivan kunnossa. Tuskin naarmuakaan.
Mutta se pieni japanilainen auto meni kuin pianoharmonikka.
Se puristui lyttyyn kuin harmonikka.
Olimme juuri päättäneet ottaa uskon askelen, mutta olin unohtanut täysin, -
että vakuutuksemme oli päättynyt viikkoa aiemmin.
Olimme juuri astuneet kutsuun, kun koimme musertavan pettymyksen.
Näytti siltä, ettei tie jatkuisi. Osa teistä kokee samoin.
Tahdotte luottaa Jumalaan.
Uskallatte antaa uhraavasti kolehtiin, haukkaatte ison palan.
Ajan päästä voimme sanoa kuin Daavid: "...en ole nähnyt -
vanhurskasta hyljättynä enkä hänen lastensa kerjäävän leipää." (Ps. 37:25)
Ensin tulee kuitenkin monesti koetus. "Voi, emme odottaneet tuollaista."
Annammeko pettymysten viedä meitä -
vai Jumalan antaman kutsun, Jeesuksen nimessä?
Kun pettymys tulee, älä pysähdy.
Saarnasin vuosia sitten, että kun jokin on ohi, älä pysähdy.
Joku sanoi joskus: "Paras on vielä tulossa."
Olin vaihtamassa konetta Dubain lentokentällä.
Siitä on aika kauan. Kentällä oli liukukäytävä.
Edessämme liukukäytävällä oli nainen, -
joka ei tainnut ikinä olla nähnyt sellaista.
Hän nousi kyytiin ja piti kaiteista kiinni epävarmana.
Liukukäytävällä oli paljon ihmisiä naisen takana.
Kun hän pääsi toiseen päähän, hän astui yhden askelen ja pysähtyi.
Kukaan hänen takanaan ei voinut pysähtyä.
Ihmiset kasaantuivat toistensa päälle kuin rugby-ottelussa.
Laukkuja lensi sinne tänne. Tarinan opetus: kun jokin on ohi, älä pysähdy.
Älä anna pettymyksen ryövätä ja hallita sinua -
Jumalan suunnitelman kustannuksella.
Paras on vielä tulossa, Jeesuksen nimessä.
On helppoa antaa hetkellisten pettymysten ajaa ikuisen kutsun ohi.
Pastori Steven Furtick sanoi Hillsong-konferenssissa, -
että ulkoiset haasteet ovat vain niin vahvoja -
kuin sisäinen varmuutesi sallii.
Se on kuin Jeremia sanoi: "En tahdo ajatella häntä..." -
mutta Herran sana "...sydämessäni oli kuin polttava tuli".
Se mikä hänessä oli, oli pettymystä vahvempi.
Koetus on juuri se: mikä sisälläsi on suurempaa kuin pettymys?
Totta kai se on kauheaa ja odottama- tonta. Pettymys ei tule Jumalalta.
Se tulee joko sisältä tai ulkoa ja lähes aina helvetistä, -
mutta Jumala käyttää sitä koetellakseen -
ja valmistaakseen sinua kutsuusi, Jeesuksen nimessä.
Hän käyttää sitä kunniakseen. Uskon sen.
Jer. 20:11―12: "Mutta Herra on minun kanssani niinkuin väkevä sankari; -
sentähden minun vainoojani kompastuvat eivätkä mitään mahda.
He saavat suuren häpeän, sillä he ovat olleet ymmärtämättömät, -
iankaikkisen pilkan, joka ei ole unhottuva.
Herra Sebaot, sinä joka tutkit vanhurs- kaan, näet munaskuut ja sydämen..."
Hän päättää, ettei pettymys saa ryöstää häneltä iloa. Kuunnelkaa: -
Antakaa väliaikaisen pettymyksen rakentaa pysyvää luonteenlujuutta.
Tämä on tärkeää. Pettymys on väliaikaista, vaikkei se siltä tuntuisi.
Älä salli sen tehdä muuta kuin raken- taa jotakin pysyvää: luonteenlujuutta.
Jumalallista kestävyyttä tarvitaan kannattelemaan siunausta, -
jota Jumalan kutsu tahtoisi tuoda elämääsi.
Menestys ei koskaan rakenna luonnetta. Se paljastaa sen.
Se ei rakenna sitä. Joskus pettymys kuitenkin tekee meissä jotakin.
Room. 5:3―5: "Eikä ainoastaan se, vaan meidän kerskauksenamme -
ovat myös ahdistukset, sillä me tiedämme, että ahdistus saa aikaan -
kärsivällisyyttä, mutta kärsivällisyys koettelemuksen kestämistä, -
ja koettelemuksen kestäminen toivoa; mutta toivo ei [tuota pettymystä]; -
sillä Jumalan rakkaus on..." pirskotettu, ei vaan "...vuodatettu -
meidän sydämiimme Pyhän Hengen kautta, joka on meille annettu."
Ahdistus saa aikaan kestävyyttä, -
joka estää pettymystä ryöstämästä meiltä Jumalan antamaa kutsua.
Tarvitset kestävyyttä. Joskus täytyy pysyä kovana.
Pitää päättää, että se mikä sisällä palaa, -
on suurempi kuin pettymys, joka yrittää käydä vastaan.
Täytyy päättää: "Laitan Jumalan ensimmäiseksi.
Annan vaivan tehdä työnsä, koska jos se voi antaa minulle kestävyyttä, -
joka rakentaa ja muovaa luonnettani, -
niin kun astun Jumalan antamaan toivoon, se ei tuota pettymystä."
Se ei tuota pettymystä, Jeesuksen nimessä.
Salli pettymyksen tehdä työnsä sinussa.
31 vuotta saman paikan pastoreina on vaatinut välillä silkkaa sinnikkyyttä.
Jos matka olisi ollut yhtä menestystä, olisin varmaankin ylimielinen ja ylpeä.
Sanoisin muille, missä he tekevät väärin ja missä itse teen oikein.
Mutta en voi tehdä niin, koska välillä on täytynyt tukeutua Jumalaan.
Minun pitää uskoa kestävänä, että Hän johdattaa minut -
johonkin muuhun ja toivottavasti rakentaa luonnettani samalla.
Nuorempana oli aina kiire ja kaikessa tuntui kestävän liian kauan.
Se aiheutti paljon pettymyksiä.
Lähdin raamattukoulusta 20-vuotiaana.
Siinä iässä puoli vuotta tuntuu pitkältä ajalta.
Moni muu opiskelija sai tehtäviä seurakunnissa.
Minä taas olin vapaaehtoisena nuorisopastorina.
Pastorin veli liittyi seurakuntaan, ja menetin paikkani nuorisopastorina.
Minusta tuli kai osa jotakin toimikuntaa.
Ystävästäni tuli nuorisopastori. Tiedän, missä hän asuu...
Hän on itse asiassa läheisimpiä ystäviäni.
60-vuotiaana vuosikymmen on helppo nakki. Menee vilauksessa.
20-vuotiaana 7 vuotta on ikuisuus.
Meni seitsemän vuotta ennen kuin tilaisuus aukesi ottaa uskon askel.
ja koimme heti musertavan pettymyksen: ei vakuutusta.
Tarina päättyi niin, että vakuutusarvioija muutti mielensä -
ja maksoi korvauksen, jonka ennakkoa en ollut itse maksanut.
Se oli ihme.
Miksi kutsu vie niin paljon aikaa? Miksi matkalla on paljon pettymyksiä?
Raamatussa puhutaan monesti siitä, että jokin odottaa aikaansa.
Kutsulle on oma aikansa.
Hab. 2:3: "Sillä näky odottaa vielä aikaansa, -
mutta se rientää määränsä päähän, eikä se petä..."
Vie aikaa päästä määränpäähän. Miksi?
Koska kärsivällisyys rakentaa kestävyyttä, -
joka tuo Jumalan lupauksen, ja lopulta toivo ei tuota pettymystä.
Aamen.
Mitä enemmän luonteenlujuutta, sitä enemmän Jumala voi minuun kylvää.
Mitä enemmän luonteenlujuutta, sitä enemmän Jumala voi sinuun kylvää.
Meidän pitää antaa Jumalan muuttaa meitä.
Muutoin luonne ei kykene kannat- telemaan tehtävää, elämänkutsua.
Annetaan Jumalan tehdä meissä työtä.
Olet ehkä joutunut kestämään jo kauan.
Toivottavasti se opettaa sinua, eikä pettymys hallitse ja kaada sinua.
Anna Jumalan toimia sinussa, -
jotta kun Jumala vuodattaa siunauksen, olet valmis siihen.
Se on opetukseni viides asia.
Kun Jumala alkaa siunata kutsuasi, Hän ei vain pirskota siunausta.
Roomalaiskirjeessä sanottiin, että Hän vuodattaa rakkautensa.
Jumala tahtoo tehdä sinusta hedelmällisen.
Kutsu ei ole hedelmätöntä vaan hedel- mällistä elämää, Jeesuksen nimessä.
Joh. 15:16: "Te ette valinneet minua, vaan minä valitsin teidät -
ja asetin teidät, että te menisitte ja kantaisitte hedelmää -
ja että teidän hedelmänne pysyisi..."
Hän asetti tai kutsui meidät kanta- maan hedelmää, niin että se pysyy.
"...että mitä ikinä te anotte Isältä mi- nun nimessäni, hän sen teille antaisi."
Näky odotti aikaansa, mutta kun lopulta kutsun aika tulee, -
Jumala tahtoo siunata niin paljon, että Hän vuodattaa sen.
Kuunnelkaa Room. 5:3:a Message-käännöksen mukaan: -
"Enemmän on tulossa: Jatkamme ylis- tystä, kun ahdistukset piirittävät, -
koska tiedämme ahdistuksen kehit- tävän meissä palavaa kärsivällisyyttä -
ja se kärsivällisyys puolestaan takoo -
karkaistua hyveellisyyden terästä..." Mahtavaa!
"...Se pitää odottamassa valppaana sitä, mitä Jumala seuraavaksi tekee.
Siinä odotuksessa emme koskaan koe tulleemme petetyksi.
Päinvastoin: emme saa koottua riittä- västi astioita pitämään sisällä kaikkea,
mitä Jumala anteliaasti vuodattaa elämäämme Pyhän Hengen kautta."
Emme saa koottua riittävästi astioita, kuten VT:n nainen, joka sai öljyä.
Se on kuin lupaus kymmenysten maksajille, -
että Jumala vuodattaa heille ylitsevuotavaa siunausta.
Annetaan Jumalan tehdä meissä tahtonsa -
ja rakentaa kärsivällisyyttä, joka takoo meihin Hänen tahtoaan, -
niin että sanomme Jeremian lailla: "Se palaa sisälläni kuin tuli."
Mietitäänpä vaikka seurakuntaamme. Se on tarina ihmeestä.
Joka sunnuntai istun katsomassa täynnä olevaa rakennusta tietäen, -
että paljon muutakin tapahtuu muilla kampuksilla, -
ja joka sunnuntai ihmettelen epä- uskoisena Jumalan hyvyyttä ja armoa.
Jumala vuodattaa armoa. Perustimme pienen koulun.
Silloin meillä oli astia esillä, mutta tilaisuudet vain sunnuntai-iltaisin.
Pian täytyi pitää toinen aamuisin. En osannut pitää aamutilaisuuksia.
Olin iltatyyppiä, joka saarnaa ja pitää alttarikutsun.
En osannut tarjota tukevaa ruokaa.
Kehdatkaakin sanoa, ettei mikään ole muuttunut.
Aloimme pitää toista tilaisuutta, joka sekin tuli pian liian täyteen.
Tila piti kääntää ympäri. Lavasta tuli välikerros -
ja saarnasimme käytävältä tilan toisesta päästä.
Sitten menimme pieneen varasto- rakennukseen. Sekin vaati venymistä.
Pian meidän piti kaataa seinä ja ostaa rinnalla ollut saman kokoinen varasto,-
jotta tila tuplaantuisi. Sekään ei pian riittänyt.
Päädyimme Hills Center -keskukseen, jonne mahtui 1 500 ihmistä.
Emme mahtuneet pian sinnekään. Aloimme rakentaa ihan tähän viereen.
Sinne mahtui 1 500 ihmistä, ja ihmiset jonottivat ympäri rakennusta -
mahtuakseen tilaisuuteen, koska tila oli liian pieni seurakunnallemme.
Muutimme tänne, ja täällä olisi voinut ampua tykillä, ilman että ketään sattui.
Rivien välistä olisi mahtunut ajamaan bussilla, kun yritimme täyttää tilan.
Sekään ei lopulta riittänyt. Saimme City-seurakunnan.
Nykyisin siellä on kaksi toimipistettä 5 minuutin päässä toisistaan.
Se ei riittänyt, joten menimme Brisbaneen. Jumala alkoi toimia siellä.
Nyt Brisbanessa on Mt Gravatt, The Met ja The Gold Coast -toimipisteet.
Saimme myös Noosan ja perustimme seurakunnan Melbourneen.
Pieni joukko kokoontui jossakin salissa Melbournen perukoilla.
Pian se ei riittänyt, joten saimme pienen teatterin.
Aloitimme myös Itä-Melbournessa. Jumala antoi paikan, uuden astian.
Voisin jatkaa loputtomiin. Länsi-Melbourne tuli mukaan.
Nyt on myös Lontoo, Kiova, Moskova, Pariisi, Tanska, -
Tukholma, Saksa ja sitä rataa. Emme ehdi laittaa esille tarpeeksi astioita.
Mutta kysyn sinulta, Onko matkalla ollut pettymyksiä?
On, musertavia pettymyksiä.
Mutta Jumalan kutsu on kaikkien tämänhetkisten pettymysten arvoinen.
Se vain vie aikaa. Kutsu koskee tiettyä aikaa.
Anna ajan tehdä se, mitä Jumala tahtoo.
Älä koskaan luovu kutsustasi. Se on pettymyksen tavoite, -
että päätät, kuten Jeremia melkein päätti: -
"Jumala, en tiedä miksi yrität pilkata minua näin, mutten kestä tätä enää."
Isä, rukoilen ihmisten nyt kokemia pettymyksiä vastaan.
Ehkä he ovat pettyneet avioliittoonsa.
Ehkä he ovat pettyneet lapsia tai perhettä koskevissa asioissa.
Herra, ehkä se koskee liiketoimia tai jotakin muuta elämän osa-aluetta.
Mutta kiitos, Jeesus, että pettymyksen kautta rakennat meihin kestävyyttä, -
joka tekee kutsuun valmistavan työn meissä.
Uskomme sellaiseen toivoon, joka ei tuota pettymystä.
Uskomme siihen Jeesuksen nimessä.
Katsotaan vielä yhtä raamatunkohtaa. Room. 10:11 (Living Bible -käännös): -
"Sillä Raamattu sanoo: 'Ei yksikään, joka uskoo Kristukseen, -
joudu koskaan pettymään'."
Uskotaan, ettei pettymys saa ryöstettyä meitä -
Jumalan antamasta kutsusta. Aamen. Olkaa siunatut!
Raamattu puhuu toistuvasti siitä, että jokin odottaa aikaansa.
Jumalan tahdolla elämässämme eli kutsullamme on oma aikansa.
Hab. 2:ssa käsketään kirjoittaa näky ylös selvästi.
Lisäksi siinä sanotaan, että näky odottaa vielä aikaansa -
ja sitä pitää odottaa. Se ei myöhästy.
Mutta joskus emme tahtoisi pettymyksen keskellä käydä -
Jumalan kutsun mukana tulevaa ajan prosessia läpi.
Mutta jos et anna pettymyksen tuhota sinua vaan tehdä sinusta -
entistäkin päättäväisemmän, niin että ahdistukset luovat kärsivällisyyttä, -
saat ajan tullen nähdä, mitä Jumala voi tehdä.
Siunaukset eivät mahdu astioihisi.
Room. 5:ssä Jumalan vuodattamaa siunausta kuvaillaan juuri niin.
Siinä puhutaan Jumalan kutsusta, ettei saa koottua riittävästi astioita -
käsitelläkseen kaikkea, mitä Hän tahtoo tehdä.
Mitä siunauksia sitten kykenetkin juuri nyt käsittelemään -
ehkä vain sen, mikä liittyy työhösi, se riittää.
Mutta jos et anna pettymyksen vallata sinua, havaitset, -
ettet millään elämänalueella saa pysäytettyä sitä, mitä Jumala tekee.
On siunaus olla pastori seurakunnas- sa, johon Jumala vuodattaa jatkuvasti.
Totta kai matkalla on ollut pettymyk- siä. Mutta se mikä meissä palaa -
on suurempaa kuin se, mitä pettymys yrittää ryövätä.
Elämä ei ole ollut helppoa.
Isä lähti, kun olin 4-vuotias.
Minut laitettiin sijaisperheeseen 7-vuotiaana.
15-vuotiaana päätin etsiä äitini. Karkasin kotoa.
Uskoin, että kun löydän äitini, voin aloittaa alusta.
Löysin äitini. En tiennyt, -
että talossa alkoholi virtasi -
ja äiti koki perheväkivaltaa.
Pian aloin käyttää huumeita.
Jäin kiinni useista vakavista rikoksista.
Puolen vuoden sisään jouduin vankilaan.
Kun vapauduin, -
päätin aloittaa alusta, etsiä työtä ja pysyä erossa huumeista.
Vuoden päästä kihlattuni kuoli auto-onnettomuudessa.
Kipu oli valtava. Sydämeni oli riekaleina.
Jokainen unelmani musertui, ja aloin taas käyttää huumeita.
En tahtonut palata sille tielle, mutta vain huumeet lievittivät kipua.
Lopulta tulin tieni päähän.
Olin itsetuhoinen.
Keskustelin Jumalan kanssa ja kysyin: "Miksi, miksi, miksi?
Miksi tämä, miksi tuo?"
Sinä yönä -
miksi-kysymykset vaihtuivat sanoihin "me voimme" ja "me teemme".
Sanoin: "Jumala, ota minut, olen sinun. Minä antaudun."
Elämäni koostuu nyt seurakunnasta ja raamattukoulusta.
Pettymykset kaikissa kokemuksissani -
ovat tehneet minusta sen, kuka nyt olen.
Vaikka niitä pettymyksiä tulisi taas, tiedän Jumalan hallitsevan.
Ne vievät minut sinne, missä opin jotakin ja saan annettavaa.
Sinun nimesi Varma perustani
Toivo kirkkaudesta Aivan kaikille
Rakkautesi kestää ikuisesti
Pyhä vuori Joka kaadu ei
Kaikki maa Vastaanottaa toivon
Joka sydämessä Tahtosi tapahtukoon
Koko luomakunta Vastaanottaa kodin
Tämä toivo on meidän Sinun valtakuntasi tulee
Kaikki maa Vastaanottaa toivon
Joka sydämessä Tahtosi tapahtukoon
Koko luomakunta Vastaanottaa kodin
Tämä toivo on meidän Sinun valtakuntasi tulee
Huudamme pyhä
Huudamme Pyhä, pyhä, pyhä
Huudamme Pyhä on nimesi
Huudamme Pyhä, pyhä, pyhä
Huudamme Pyhä on nimesi
Huudamme Pyhä, pyhä, pyhä
Huudamme Pyhä on nimesi
Huudamme Pyhä, pyhä, pyhä
Huudamme Pyhä on nimesi
UUTTA OPETUSTA -
PASTORI BRIAN HOUSTONILTA -
NO OTHER NAME -CD:LLÄ
Kun sanotaan, ettei ole toista nimeä, ymmärrä, -
että kaikki suoja, turva, huolenpito, auktoriteetti ja voima, -
jota tarvitset, on sinun sen ihanan nimen, Jeesuksen, kautta.
Siinä nimessä on jotakin erityistä. Jeesus.
OPETUS TILATTAVISSA: HILLSONG.COM/TV
Seuraava paikallisjuna 6 Brooklyn Bridge ― City Hall -asemalle...
Haavojensa kautta me paranemme Kuolemansa kautta me elämme
Jeesuksen nimessä Jeesuksen nimessä
SAATAVILLA OSOITTEESTA HILLSONG.COM
Kiitos seurastasi. Rukoilen, että sanoma rohkaisi sinua -
etkä anna pettymyksen häiritä Jumalan suunnitelmaa elämällesi.
Mukavaa viikkoa! Siunausta!
Suomennos: Maija Tuukkanen