KAHDEN KAUPPA ON KOLMANNEN KORVAPUUSTI 2/2
Kiitos, että katsot ohjelmaa. Puhun tänään tärkeästä asiasta.
Saarnani kertoo armosta, vaikka sen nimi ei ehkä kuulosta armolliselta.
Rukoilen, että se voisi tuoda uutta elämää sydämeesi.
EDELLISESSÄ JAKSOSSA
Apostolien tekojen luku 10 on ristiriitojen luku.
Se kertoo kahdesta miehestä, jotka elivät täysin eri maailmoissa.
Toinen heistä oli Kornelius, sadanpäällikkö Italian armeijassa.
Hän kuului armeijan johtajiin.
Lain suhteen hän oli pakana ja siksi epäpuhdas.
Toinen miehistä oli tietysti Pietari, juutalainen kalastaja.
Hänellä ei ollut koulutusta, mutta hän oli Jeesuksen opetuslapsi.
Molemmat rakastivat Jumalaa.
Kun Kornelius sai näyn Pietarista, joka heittäisi hänelle pelastusköyden, -
Pietari oli paikassa, jossa kunnon juutalaisen ei olisi pitänyt olla, -
ja sai näyssä käskyn syödä asioita, joita hänen ei olisi pitänyt syödä.
Kaiken tämän lisäksi Korneliuksen, italialaisen sotilaan viestinviejät -
saapuivat Pietarin luo, ja hän pyysi heidät sisään.
Kenet meidän tulisi kutsua sisään?
Kenen sellaisen viereen meidän tulisi istua, -
jonka kanssa olemme eri mieltä lähes kaikesta?
Mutta emme mekään ole samaa mieltä kuin Hänestä, -
jonka nimessä kokoonnumme.
Jeesuksesta, joka on kaiken keskus ja kaikkia nimiä korkeampi.
Kiitos Herralle, että Hänen nimessään voivat kokoontua niin ne kaksi, -
jotka ovat samaa mieltä, kuin myös se kolmas, erilainen.
Tässä on kertomuksen voima.
Kun Pietari meni Korneliuksen luo, tämä epäpuhdas ja saastainen mies, -
tämä "vääräuskoinen syntinen", joka itse asiassa rakasti Jumalaa, -
heittäytyi maahan Pietarin eteen ja alkoi palvoa tätä.
Pidän kovasti siitä, mitä Pietari sanoi hänelle. Apt. 10:24―26 -
"Ja sen jälkeisenä päivänä he saapuivat Kesareaan; ja Kornelius -
odotti heitä ja oli kutsunut koolle sukulaisensa ja lähimmät ystävänsä.
Ja kun Pietari oli astumassa sisään, meni Kornelius häntä vastaan, -
lankesi hänen jalkojensa juureen ja kumartui maahan.
Mutta Pietari nosti hänet ylös sanoen: 'Nouse; minäkin olen ihminen'."
Pietari osoitti, ettei ollut Korneliusta parempi.
Jokaisella on oikeus tulla tänne ja katsoa ketä tahansa silmiin -
ymmärtäen, että ilman Jeesusta olemme kaikki samassa veneessä, -
armosta pelastettuja syntisiä. Kaikkien ihmisten kaikista taustoista -
tulisi olla tervetulleita Jumalan huoneeseen. Sanoma kuuluu kaikille.
Onko meidän pakko olla samaa mieltä kaikesta? ―Ei todellakaan.
Pitääkö meidän toivottaa heidät tervetulleiksi kotiimme?
Minusta on aivan olennaista, että haluamme olla pelastusköytenä.
Eräs hyvä ystäväni puhui eilen siitä, ettei seurakunnan tule hallita, -
vaan olla armon etuvartioasema, armon antaja.
Haluan, että tämä määrittää aina seurakuntaamme ja omaa elämääni.
Rukoilen, että se määrittäisi myös sinun elämääsi.
Minusta on hienoa, että Pietari käski Korneliuksen nousta ylös.
Jeesuksen kautta mekin voimme tulla rohkeasti armon valtaistuimen eteen.
Meidän ei tarvitse kumarrella ja kokea oloamme arvottomiksi.
Ehkä täällä on ihmisiä, jotka kokevat, etteivät täytä vaatimuksia.
Sisällänne myllertää ja koette, ettei kukaan koskaan hyväksy teitä.
Rukoilen, että täällä voisitte kokea voivanne katsoa ketä tahansa silmiin.
"Nouse ylös", Pietari sanoi. Jae 34: "Niin Pietari avasi suunsa ja sanoi: -
"Nyt minä totisesti käsitän, ettei Jumala katso henkilöön".
Jumalalla ei ole suosikkeja.
Omavanhurskaus voi hiipiä meihin aivan huomaamattamme.
Jotenkin me kaikki eksyneet syntiset, -
joille Jeesuksen evankeliumi on tarjonnut pelastusköyden, -
muutumme huomaamattamme ennakkoluuloisiksi ja asenteellisiksi.
Meidän on aina pyydettävä Jumalaa puhdistamaan sydäntämme -
suhteessa vaikkapa sukulaisiin, joiden kanssa on vaikea viettää joulua, -
koska koemme heidän olevan kuin eri planeetalta.
Muistetaan aina evankeliumin voima ja se, ettei Jumala suosi ketään.
Jae 42 sanoo Jeesuksesta: -
"hän on se, jonka Jumala on asettanut elävien ja kuolleitten tuomariksi."
Me emme ole tuomareita, Jumala on.
Silti ihmisten tuomitseminen käy meiltä niin helposti.
Joskus sivuutamme suuria ihmis- ryhmiä, mutta se ei ole tehtävämme.
Uskonko tiettyihin asioihin? ―Uskon.
Onko minulla vahva, kristillinen etiikka? ―On.
Mutta lopulta en ole ihmisten tuomari.
Jos keskitymme tuomitsemiseen, emme tule pelastamaan ihmisiä.
Siksi rukoilen, että me, jotka olemme saaneet kokea armon, -
olisimme aina Jumalan armon jakeluastioita.
Minä en ole tuomari. Kristus on elävien ja kuolleitten tuomari.
Minulle se puhuu siitä, että tulemme tapaamaan taivaassa monia ihmisiä, -
joiden emme olisi ikinä uskoneet olevan siellä.
Meillä on omat ajatuksemme tästä asiasta, mutta Jumala on tuomari.
Voi myös olla, ettemme tapaa taivaassa kaikkia niitä, -
jotka uskomme varmasti tapaavamme, koska Jumala tuntee sydämet.
Tehtävämme ei ole olla arvosteluraati tai moralisoida ihmisiä, -
vaan tavoittaa, rakastaa ja auttaa heitä.
On niin helppo moralisoida.
Korneliuksen rukouksia kuvataan hienosti jakeessa Apt. 10:4: -
"Sinun rukouksesi ja almusi ovat tulleet muistoon Jumalan edessä."
Muisto on asia, joka pysyy mielessä pitkään.
Vanhassa testamentissa voidaan kutsua muistouhriksi uhria, -
joka oli erityisen puhdas ja johon liittyi todella tarkkoja säädöksiä.
Nyt tämän epäpuhtaan miehen rukouksen sanotaan nousseen -
muistoksi Jumalan eteen.
Kuinkahan monen juutalaisen rukouksista sanotaan samaa?
Vaikka Kornelius oli vääräuskoinen ja siksi juutalaisten halveksima, -
hänen rukouksensa kohosivat taivaisiin, Jumalan läsnäoloon.
Kaikki tämä tapahtui Joppessa.
Siellä Pietari sai näyn, joka sai hänet viemään evankeliumin pakanoille.
Siellä Joona sai Jumalalta käskyn viedä evankeliumi Niniveen.
Kaikki tuntevat alkuosan tuosta kertomuksesta, -
mutta sen suurin voima lienee loppuosassa.
Alkuosassa Joona ei mennyt Niniveen, vaan Tarsokseen.
Hän ei totellut Jumalan käskyä ja pakeni Hänen läsnäolostaan.
Jakeissa Joona 1:1―3 sanotaan, että hän jopa maksoi siitä.
Saatamme ajatella, että hän joutui epävarmuuden valtaan kuin Mooses -
saatuaan käskyn johdattaa israelilaiset pois Egyptistä.
Ehkä kuvittelemme, että Joona pelkäsi mennä Niniveen, mutta oikea syy oli, -
ettei hän vain pitänyt Ninivestä eikä niniveläisistä.
He edustivat kaikkea, mitä hän halveksi.
Ja sitten armollinen Jumala käski hänen mennä Niniveen.
Mitä tekisit, jos Jumala käskisi sinun mennä jonkun sellaisen ihmisen luo, -
jonka elämäntapaa halveksit?
Entäpä jos huomaisit, että Jumala toimii jonkun sellaisen elämässä, -
jonka rukouksia et ikinä uskoisi Jumalan kuulevan?
Näin Raamattu sanoo jakeessa Joona 3:1 -
"Joonalle tuli toistamiseen tämä Herran sana".
Tämä tapahtui sen jälkeen, kun Joona oli ollut keskellä valaan oksennusta.
Nyt hän oli valmiimpi tottelemaan.
"'Nouse ja mene Niiniveen, siihen suureen kaupunkiin, ja saarnaa sille -
se saarna, minkä minä sinulle puhun'.
Niin Joona nousi ja meni Niiniveen Herran sanan mukaan.
Ja Niinive oli suuri kaupunki Jumalan edessä: kolme päivänmatkaa."
Niniven kaupunginmuuri oli 30 metriä korkea, ja siinä oli 1 500 tornia.
Sen päällä mahtui kulkemaan kolmet vaunut rinnakkain.
Tämä kuvaa kaupungin suuruutta. Ninive oli vahva linnoitus.
Se oli myös kaupunki, jota profeetta Nahum kuvasi -
noituuden ja haureuden paikaksi.
Juuri tähän paikkaan Joonan käskettiin mennä.
Joonan kirjasta näemme, että Jumala käytti häntä upealla tavalla.
Jakeessa 5 Joona vihdoin totteli Jumalan käskyä ja meni Niniveen.
Siellä tapahtui ihme: koko kaupunki pelastui, niin suuret kuin pienet.
Seuraavassa luvussa kerrotaan, että siellä oli yli 120 000 asukasta.
Yksi maailman suurimmista herätyksistä tai alttarikutsuista.
"Herra näkee tuon käden tuolla", 120 000 kertaa.
Tuollaisena päivänä olisi helppo kokea olevansa Jumalan mies.
Joonan täytyi olla suunniltaan ilosta: 120 000 ihmistä pelastui!
Joonaa koko juttu inhotti. Jumala käytti tuota omavanhurskasta miestä, -
joka ei pitänyt siitä, mitä Jumala teki.
Häntä inhotti. Joonan kirjan luvun 3 viimeisessä jakeessa sanotaan: -
"Kun Jumala näki heidän tekonsa, että he kääntyivät pois pahalta tieltänsä, -
niin Jumala katui sitä pahaa, minkä hän oli sanonut tekevänsä heille, -
eikä tehnyt sitä." Jae 4:1 "Mutta Joona pahastui tästä kovin ja hän vihastui."
Hän ei halunnut mennä Niniveen, ei siksi, että olisi pelännyt, -
vaan koska tiesi, mitä Jumala tekisi.
Jae 2: "Ja hän rukoili Herraa ja sanoi: 'Voi Herra! Enkö minä sitä sanonut, -
kun olin vielä omassa maassani? Siksihän minä ehätin pakenemaan -
Tarsiiseen. Sillä minä tiesin, että sinä olet armahtavainen ja laupias Jumala,
pitkämielinen ja armosta rikas, ja että sinä kadut pahaa.
Ja nyt, Herra, ota minun henkeni, -
sillä kuolema on minulle parempi kuin elämä."
Tuo mies edusti Jumalaa, -
mutta hänen asenteensa oli täysin päinvastainen kuin Jumalan asenne.
Hän kuvasi Jumalaa armahtavaiseksi, mutta oli itse täysin armoton.
Hän sanoi Jumalan olevan laupias, mutta oli itse kaikkea muuta.
Hän sanoi Jumalan olevan armosta rikas -
ja oli itse täynnä tuomiota. Hän tiesi, että Jumala katuisi -
eikä tuhoaisi Niniveä, mutta hänen mielestään kaupunki ansaitsi sen.
Tiedän, että jos me uskovina pidämme kiinni siitä, -
mikä on oikein, se tulee taatusti aiheuttamaan erimielisyyttä.
Kun Pietari meni yhtäkkiä tapaamaan Korneliusta, -
sekin aiheutti paljon erimielisyyttä. Apt. 11:1―2 -
"Ja apostolit ja veljet ympäri Juudeaa kuulivat, että pakanatkin olivat -
ottaneet vastaan Jumalan sanan.
Ja kun Pietari tuli Jerusalemiin, ahdistelivat ympärileikatut häntä".
Meillä on paljon aihetta kiittää Jumalaa tästä, -
mutta se aiheutti erimielisyyttä. Pelkäämmekö joskus kiistoja -
niin paljon, ettemme osoita samaa rakkautta kuin Jumala osoittaa?
Pelkäämmekö joskus muiden reaktioita niin paljon, -
ettemme uskalla puolustaa armoa ja evankeliumin sanomaa, -
joka kuuluu koko ihmiskunnalle?
Sanoisin, että monissa yhteiskunnallisissa asioissa -
edustan vakiintunutta, perinteistä kristillistä uskoa.
Sellaiseen ryhmään kuulun.
Uskon ajattelevani asioista perinteisen kristityn tavoin.
Mutta tarkoittaako uskoni sitä, että olen vain itseni kaltaisten kanssa?
Ymmärränkö, että niiden kahden lisäksi, jotka ovat samaa mieltä -
ja rukoilevat yhdessä, toisaalla on olemassa joku muukin, -
joka Korneliuksen tavoin huutaa Jumalan puoleen?
Kieltäydynkö tekemästä niin?
Jeesus on siellä, missä kaksi tai kolme kokoontuu Hänen nimessään.
Saarn. 4:12 "Ja yksinäisen kimppuun voi joku käydä, mutta kaksi pitää -
sille puolensa. Eikä kolmisäinen lanka pian katkea."
Yleensä tulkitsemme kolmisäikeisen langan tarkoittavan Jumalaa, -
mutta ehkä sama tapahtuu myös, kun voitamme ennakkoluulomme -
ja annamme tilaa Jumalan työlle. Siitä voi syntyä jotakin suurta.
Toivon, että koko seurakunta voisi vuonna 2014 sitoutua tavoittamaan -
kaikenlaisia ihmisiä kaikkialla, olivatpa he työkavereita, sukulaisia -
tai ihmisiä kaupungin toisella puolella, joita emme muuten ikinä kohtaisi.
Ojennetaan heille pelastusköysi.
Meitä ei ole kutsuttu hallitsemaan, vaan olemaan armon etuvartio -
tai pelastusasema aivan helvetin rajan vieressä.
Pidän kovasti erään toisenkin suuren saarnamiehen sanonnasta: -
"Haluan häiritä hyvinvoivia ja lohduttaa häirittyjä."
Taiteestakin sanotaan, että sen pitää sekä häiritä että lohduttaa.
Ei pidetä kiinni omasta mukavuudestamme Joonan tavoin.
Kun Jumala oli pelastanut Niniven, Joona meni viereiselle mäelle, -
etsi itselleen mukavan paikan ja katseli, mitä kaupungissa tapahtui.
Hän ei tehnyt mitään auttaakseen tai siunatakseen kaupunkia, -
hän vain istui ja katseli sitä. Hetken näytti siltä -
kuin Jumala olisi hyväksynyt hänen mukavuudenhaluisen asenteensa.
Jumala nimittäin kasvatti risiinikasvin hänen varjokseen. Joona piti siitä.
Mutta sitten Jumala lähetti madon syömään kasvia.
Aurinko paahtoi, ja Joona suuttui.
Jumala on armollinen ja rakastava, Joona oli armoton ja tuomitseva.
Hän suuttui Jumalalle, koska hänen olonsa ei enää ollutkaan mukava.
Ei kuvitella, että Jeesus uhrasi itsensä vain siksi, että olomme olisi mukava -
tai että seurakuntaamme olisi siunattu vain siksi, että meillä olisi mukavaa.
Toki Raamattu on täynnä hyvää oppia, ja meidän tulee elää sen mukaan, -
mutta joskus Jumala toimii meidän mielestämme yllättävissä paikoissa.
Kerron lopuksi hauskan tarinan. New Yorkin Hillsong-konferenssissa -
oli kaikenlaisia ihmisiä, jotka auttavat seurakuntaamme -
viemään sanomaansa eteenpäin. Siellä oli pari eloisaa naista.
He olivat kristittyjä, mutta tulivat täysin erilaisesta taustasta kuin me.
Tuona sunnuntaina meillä oli herätyskokouksen tapainen tilaisuus.
Robert Fergusson nousi lavalle ja alkoi innostaa ihmisiä -
täyttymään Pyhällä Hengellä. Seuraavana päivänä nuo naiset -
tulivat luoksemme innoissaan. He olivat täyttyneet Pyhällä Hengellä.
Toinen kertoi sanoneensa kymmenen Ave Mariaa -
ja huomasi sitten puhuvansa kielillä!
Minusta se on uskomattoman hienoa.
Tuo ei ole normaali tapa täyttyä Hengellä, ja joku voi epäillä, -
ettei niin tapahtunutkaan, mutta Jeesus sanoi, -
että jos me annamme lapsille leipää, eikö sitten Isä anna hyviä asioita.
Ei rajata sitä, mitä Jumala voi tehdä.
Hän voi toimia yllättävissä tilanteissa ja yllättävien ihmisten parissa.
Tehtävämme ei ole tuomita vaan nostaa jokainen ihminen ylös, -
jotta he voivat katsoa meitä silmiin.
He ovat armahdettuja syntisiä aivan kuin sinä ja minä.
Isä, kiitämme Sinua siitä Jeesuksen nimessä. Kiitos pelastusköydestä.
Löysit meidät tien poskesta, mutta et jättänyt meitä sinne. Kiitos siitä.
Joppen kaupunki toimi Raamatussa useampaan kertaan satamana, -
josta evankeliumi lähti leviämään.
Pietari oli Joppessa, kun evankeliumi alkoi levitä pakanoiden keskuuteen.
Yhtäkkiä evankeliumi olikin koko ihmiskunnan saatavilla, -
ei vain Jumalan valitun kansan.
Joppessa myös Joona sai Jumalalta käskyn mennä Niniveen.
Joona meni sen sijaan Tarsokseen, ei siksi, että olisi pelännyt kutsua, -
vaan koska ei pitänyt niniveläisistä. Tavallaan on hienoa, -
että hän toimi väärin, koska tiesi Jumalan olevan armollinen.
Hän tiesi, että Jumala oli täynnä rakkautta ja hidas vihastumaan -
eikä lopulta tulisi tuhoamaan tuota suurta kaupunkia, -
jonka sanottiin olevan täynnä noituutta ja haureutta.
Joonan mielestä niniveläiset eivät kuitenkaan ansainneet armoa.
Jumala on armollinen ja laupias, mutta Joona oli armoton.
Jumala on hidas vihastumaan, mutta Joona suuttui helposti.
Joona toimi rakastavan Jumalan edustajana, vaikka oli tuomitseva.
Vaikka Jumala käytti häntä, hänen asenteensa ei ollut armollinen.
Seurakunnalla tulee olla armollinen asenne ympäristöään kohtaan.
Meidän tulee hyväksyä myös ihmiset, jotka ovat eri mieltä kanssamme.
Edustamme sanomaa, jonka Jeesus haluaa viedä kaikille kaikkialla.
Jos seurakunta on armoton, vaikka Jumala on armollinen, -
meistä tulee kahteen leiriin jakautunut, eristynyt saari.
Silloin Jumalan sana ei tavoita niitä, -
joita Jumala haluaa kauttamme saavuttaa.
Voimme löytää Jumalan paikoissa, joissa emme ikinä osaisi sitä odottaa, -
koska Hän on siellä, missä kaksi tai kolme kokoontuu Hänen nimessään.
Ei siis hyljeksitä ihmisiä, joiden sydämessä Jumala ehkä jo toimii.
Ollaan ihmisiä, joiden sydän on yhtä avoin kuin sanoma Jeesuksesta on.
En pitänyt siitä, että kävin vain kirkossa sunnuntaisin.
Liityin katutiimiin, koska halusin olla mukana käytännön kristillisyydessä.
Katutiimeissä seurakuntamme vapaaehtoiset menevät lähiöihin -
auttamaan vähävaraisia ihmisiä.
Kaduilla kohtaa vaikeita tilanteita ja paljon rikollisuutta, -
mutta myös paljon upeita ihmisiä.
Yksi tärkeimmistä asioista työssä on, ettei tuomitse ihmisiä.
Olen nähnyt monenlaista, paljon huumeidenkäyttöäkin.
Ihmisiä ei saa tuomita.
Puutarhanhoitoa, koirien pesemistä, ruohonleikkuuta.
On hienoa auttaa, mutta tärkeintä on jutella yksinäisten ihmisten kanssa.
Yksinäisyys on pahin kohtaamistamme ongelmista.
Tutustuimme erääseen naiseen.
Kerran, kun menimme hänen luokseen, hän ei ollut oma itsensä.
Kysyimme, mikä oli hätänä. Hänen tyttärensä oli kuollut -
edellisellä viikolla, eikä hän ollut vielä puhunut siitä kenellekään.
Noin vuosi sitten eräs tuntemamme mukava nainen kuoli.
Minut kutsuttiin hautajaisiin. Eräs mies tuli siellä luokseni -
otettuaan pari ryyppyä ja kysyi, kuuluinko perheeseen.
Vainajan aviomies tuli luokseni, laittoi kätensä olalleni ja sanoi: -
"Hän on Hillsong-seurakunnan pappi tai jotakin. Minulle hän on perhettä."
Pala kurkussa ja kyyneleet silmissä kiitin Jumalaa siitä, -
että sain olla siellä.
Katson horisonttiin, ja olet siellä pilven hopeareunuksena, -
joka murtautuu myrskyn läpi.
Jeesus, haluan vain Sinut.
Karannut sydän kaukaisessa maassa, vaelsin kauas ja löysin Sinut sieltä.
Syleilyäsi ei voi paeta.
Varma toivo ja tulevaisuus, taistelun arvoinen asia elämässäni.
Sieluni on olemassa tunteakseen nimesi.
Otit tien poskesta ja kutsuit omaksesi, heitit pelastusköyden ja kannoit kotiin
Jeesus, haluan vain Sinut.
Katson horisonttiin, ja olet siellä pilven hopeareunuksena, -
joka murtautuu myrskyn läpi. Jeesus, haluan vain Sinut.
Jeesus, olet toivoni ikuisesti.
Annoit virheeni anteeksi.
Olet toivoni enkä koskaan päästä irti Sinusta.
Rukoilen, että voisimme etsiä oikeutta ja poistaa vääryyden.
Jumalan tärkein tehtävä meille on, -
että tyydytämme janon, joka on jokaisen sielussa.
Rukoilen, että voimme aina osoittaa ihmisille tien kotiin Jeesuksen luo, -
kotiin Jumalan huoneeseen ja kotiin, joka odottaa meitä taivaassa.
Ihmeellinen rakkautesi täyttää sydämeni, ja laulan...
ERIKOISVIERAINA...
Colour-konferenssi 2014: Rauha, valo ja rakkaus
Kiitos seurastasi. Minulle on tärkeää, että ihmiset kaikkialla maailmassa -
voivat kuulla sanoman Jeesuksen ihmeellisestä armosta.
Rukoilen, että sydämemme voisi aina olla avoin ja pehmeä ihmisiä kohtaan.
Sellainen Jumalan sydän on. Mahtavaa viikkoa ja siunausta!
Suomennos: Anni Lähteenmäki