o
SEITSEMÄN KLASSISTA TAPAA JOUTUA ARMON ULKOPUOLELLE
Oletko koskaan erehtynyt -
vertailemaan, luokittelemaan -
tai mittailemaan itseäsi muihin ihmisiin nähden?
Teemme usein tällaisia virheitä.
Se on klassinen tapa elää armon ulkopuolella.
Armon, jonka Jumala on antanut erityisesti sinulle.
Virvoittakoon tämä sanomani niin, että voit elää armossa.
Kuvittele, että on olemassa alue.
Armonalue, jonka määrätyn piirin sisällä -
voidaan yhdistää Jumalan tarkoitukset ja palveleminen.
Se on aika ihmeellinen elinpaikka.
Apostoli Paavali rohkaisee meitä elämään sen mukaan.
Mietitään Paavalia ja hänen itsevarmuuttaan.
"Paavali, Jumalan tahdosta Kristuksen Jeesuksen apostoli -"
"Efesossa oleville pyhille ja uskoville Kristuksessa Jeesuksessa"
"Paavali" kertoo kuka hän on.
"Apostoli" kertoo mitä hän tekee.
"Jeesuksen Kristuksen palvelija" kertoo kenelle hän työskentelee.
"Jumalan tahdosta" kertoo hänen arvovaltansa.
"Efesossa oleville pyhille ja uskoville" -
kertoo hänen yleisönsä ja Jumalan antaman vaikutusalan.
Ihmeellistä tästä tekee se, että hän oli alunperin Saulus -
joka vihasi Kristuksen palvelijoita.
Sen lisäksi hän näki Jumalan tahdon olevan kaikkea paitsi -
Jeesuksen kunnioittamista. Mitä siis tapahtui?
Selvästikin jotakin hänessä kuoli -
ja hän ymmärsi, kuka hän oli Kristuksessa.
Se vuoksi hän puhuu arvovaltaisesti Roomalaiskirjeessä 12:3.
"Puhun sen armon kautta, mikä minulle on annettu."
Hän voi puhua arvovaltaisesti, koska hän on saanut armon.
Sinullakin on oma armosi.
"Ettei tule ajatella itsestänsä enempää kuin ajatella sopii, -
vaan ajatella kohtuullisesti sen uskonmäärän mukaan, -
minkä Jumala on kullekin suonut."
Jumala on antanut jokaiselle tietyn määrän.
Jae 6: "Ja meillä on erilaisia armolahjoja sen armon mukaan -
mikä meille on annettu." Käyttäkäämme niitä.
Lahjat ovat erilaisia meille annetun armon mukaan.
Nyt voitte kääntää esiin tai katsoa näytöltä kohtaa 2. Kor. 10.
Tahdon puhua klassisista tavoista joutua armon ulkopuolelle.
Ihmisluonnolla on tapana haluta elää -
jonkun toisen armossa tai katsella muiden tekoja.
Lisäksi ihmisluonto arvostaa sitä -
enemmän kuin omia lahjoja ja itselle annettua armon määrää.
Armo on räätälöity jokaiselle henkilökohtaisesti.
Se on suunniteltu yhteensopivaksi tarkoituksen ja tehtävän kanssa.
Mikä mahtava tapa elää. Aamen?
"Sillä me emme rohkene lukeutua emmekä verrata itseämme eräisiin, -
jotka itseänsä suosittelevat mutta he ovat ymmärtämättömiä, -
kun mittaavat itsensä omalla itsellään ja -
vertailevat itseään omaan itseensä."
"Me taas emme rupea kerskaamaan yli määrän -
vaan ainoastaan sen määrätyn vaikutusalan mukaan -
minkä Jumala on asettanut meille määräksi."
Seuraavaksi tahdon, että huudatte ääneen näissä parissa lauseessa -
esiintyvät persoonapronominit. Luetaan yhdessä.
Aina kun "me", "he" tai "itse" esiintyvät, lukekaa ne kansani.
"Sillä me emme rohkene lukeutua -"
"emmekä verrata itseämme eräisiin -"
"jotka itseänsä suosittelevat -"
"mutta he ovat ymmärtämättömiä, kun mittaavat itsensä omalla -"
"itsellään ja vertailevat itseään omaan itseensä."
Paavali sanoo: "Sillä me emme kurota itseämme liiaksi -
ikäänkuin emme ulottuisikaan, sillä olemmehan ehtineet -
Kristuksen evankeliumin julistamisessa teihinkin asti."
"Emme kerskaa yli määrän, emme muiden vaivannäöistä -
mutta meillä on se toivo, että teidän uskonne lisääntyessä -
me oman vaikutusalamme mukaan kasvamme teidän keskuudessanne -
että viemme evankeliumin tuolla puolen oleviin maihin -
kerskaamatta siitä, mikä jo on valmista toisten vaikutusalalla."
"Mutta joka kerskaa, hänen kerskauksenaan olkoon Herra."
"Sillä ei se ole koetuksen kestävä, joka itse itseään suosittelee -"
vaan se, jota Herra suosittelee."
Silti Paavali sanoo: "Paavali, Jumalan tahdosta Kristuksen Jeesuksen -"
"apostoli Efesossa oleville pyhille ja uskoville."
Hän näyttää ajattelevan itsestään paljonkin.
Erotuksena on sana "itse". Kun asioista tehdään omia -
aletaan elää Jumalan antaman armonalueen ulkopuolella.
Seitsemän klassista tapaa joutua armon ulkopuolelle. Valmiina?
Ensimmäinen tapa on alkaa luokitella itseään.
Jae 12: "Sillä me emme rohkene lukeutua emmekä verrata itseämme."
Luokittelemme joskus itseämme sisäisesti -
kun alamme miettiä, mitä ansaitsemme.
Luokittelemme, jos yritämme elää tai johtaa ansaitsemisen mukaan.
Jos mietimme asioita, joita luulemme ansainneemme, -
luettelemme: "Ansaitsen enemmän kunnioitusta ja luottoa."
"Ansaitsen enemmän kunnioitusta."
"Ansaitsen enemmän palkkaa."
Tai päinvastoin: "En koskaan ansaitsisi istua tuolla paikalla."
"En tuntisi itseäni oikeutetuksi ottamaan tuota tehtävää."
Armossa on kyse kaikesta muusta kuin ansaitsemistamme asioita.
Se on ansaitsematon palvelus.
On kyse uskosta, lupauksista ja Jumalan hyvyydestä.
Jos elämme ansaitsemisen mukaan, soimaamme itsemme hengiltä -
koska silloin luokittelemme.
Se on klassinen tapa joutua armon ulkopuolelle.
Toinen tapa. "Sillä me emme rohkene lukeutua emmekä verrata itseämme."
Jokainen joutuu käsittelemään vertaamista jossakin vaiheessa.
Jos vertaamme itseämme itseemme, kuten Raamattu sanoo -
kuljemme häviötä kohden.
Lopulta jäädään aina toiselle sijalle. Se on huono tapa elää.
Aina löytyy joku sujuvasanaisempi, lahjakkaampi, paremman näköinen -
tai suurempaan seurakuntaan kuuluva.
Jos heitä ei vielä näy, he kyllä ilmestyvät vielä.
Jos eletään vertaillen ja luokitellen -
kuljetaa pois armonalueelta.
Saul oli voideltu kuninkaaksi.
Raamattu sanoo hänen olleen komea ja päätään pitempi muita.
Jumala voiteli hänet kuninkaaksi, mutta hän alkoi verrata itseään.
Kun ihmiset lauloivat Daavidin lyöneen kymmenentuhatta -
ja Saulin vain tuhannen, jotakin kääntyi tämän sisimmässä.
Kun aletaan verrata, jäädään aina toiseksi.
Joskus kun pastorit alkavat vertailla itseään -
he ovat pahempia kuin teinitytöt.
He katselevat päästä varpaisiin ja joskus vielä vanhempanakin.
Me pastoritkin saatamme päätyä tekemään näin.
On aina ihmisiä, jotka luokittelevat ja vertailevat itseään -
ja sen aiheuttamien tuntemusten vuoksi siunaus jää heiltä saamatta.
"Sillä me emme rohkene lukeutua emmekä verrata itseämme eräisiin -
jotka itseänsä suosittelevat." Se johtuu epävarmuudesta.
Silloin puhuu itsestä, omista saavutuksista, -
omasta seurakunnasta. Puhutaan, eikä kuunnella ja kysellä.
Siinä vallitsee sama henki kuin heissä, jotka keksivät tekosyitä.
Jeesus kertoi tarinan juhlista.
Eräs sanoi: "Minä ostin viisi paria härkiä -"
"ja menen niitä koettelemaan; pidä minut estettynä."
Toinen sanoi: "Minä ostin pellon, ja minun täytyy mennä sitä katsomaan."
Kolmas sanoi: "Minä otin vaimon -" Hänellä oli sentään hyvä tekosyy.
"ja sentähden en voi tulla."
Myös tuhlaajapojan veli puhui samassa hengessä:
"Niin monta vuotta minä olen sinua palvellut -"
"et ole minulle koskaan antanut vohlaakaan."
Kun suosittelemme itseämme, tuomme vain esiin pienuutemme.
Se osoittaa tyytymättömyyttä Jumalan antamaan armoon ja kutsuun.
Kun olemme tyytyväisiä Jumalan antamaan armoon -
olemme tyytyväisempiä siihen, mitä olemme ja mitä emme ole.
Kun emme tee asiasta omaamme, muistamme olevan kyse -
ainoastaan Jumalan armosta.
Missä olisimmekaan ilman Hänen armoaan?
Onneksi Hän ei anna meille ansiomme mukaan, sillä olisimme ongelmissa.
Luokittelu, vertailu, suosittelu ja neljänneksi mittaaminen.
Lakatkaa mittaamasta itseänne sisäisesti -
koska tulette tuntemaan aina itsenne riittämättömiksi.
Tiedättehän vihakirjoitukset mielipidepalstoilla ja blogeissa.
Ihmiset kirjoittelevat kostonhimoisesti muista -
jotka ovat jollain tapaa suurempia tai parempia kuin he.
Pohjalla on oma loukkaantuminen tai epävarmuus.
Tiitus 1:15 sanoo näin: "Kaikki on puhdasta puhtaille -"
Hän jatkaa: "mutta saastaisille ja uskottomille -"
"ei mikään ole puhdasta, vaan saastaista."
Olen vakuuttunut, että kun eletään kostonhimon ohjaamana -
ja blogataan siitä, ei olekaan kyse niistä, joista kirjoitetaan.
On kyse siitä, kuinka kirjoittajat mittaavat itseään.
Heistä tuntuu riittämättömiltä. Sen vuoksi en lähde sille tielle.
Siksi rohkaisen nuoria johtajia olemaan välittämättä mielipiteistä.
Muuten joutuu armon ulkopuolelle.
Jatkakaa vain johtamista Jumalan kutsussanne.
Katsokaa Jumalan armoon.
Viides tapa on jakeessa 14.
Paavali sanoo: "Sillä me emme kurota itseämme liiaksi."
Kun ponnistellaan, aletaan kurottaa liiaksi.
Kun aletaan toteuttaa Jumalan kutsua omassa voimassa
silloin kurotetaan liiaksi, ja ahdistus hiipii sisään.
Se aiheuttaa stressiä.
"Älkäämme eläkö niin", Paavali kehottaa. "Palvelkaamme kaikkia."
Hän ei puhunut miellyttämisestä, vaan ihmisten voittamisesta Jeesukselle.
Jos yritetään palvella kaikkia kaikin tavoin miellyttämällä -
se ei onnistu, ja päädytään vain kurottautumaan liikaa.
Kuudes tapa: "Emme kerskaa muiden vaivannäöistä."
"Emme kerskaa yli määrän, emme muiden vaivannäöistä."
On ihmeellistä, kun joku on tyytyväinen armonalueellaan -
hän on lojaalimpi ja rajaa aluettaan vähemmän.
Kun joku ei taas ole tyytyväinen armossaan -
hän tapaa olla vähemmän lojaali ja rajaavan enemmän aluettaan.
On helppoa haluta ottaa kunnia muiden vaivannäöstä.
On helppoa katsella kaikkea sillä silmällä, mitä itse olemme tehneet.
Sen sijaan meidän pitäisi kiittää Herraa, kuinka Hän on siunannut.
Kerron rakkaasta isästäni, joka oli pastori, kun olin nuorempi.
Itse olin apulaispastori ja saatoin joskus kertoa hänelle ideoistani.
Sanoin, että mielestäni pitäisi tehdä jotakin tai mennä jonnekin.
Hän saattoi katsoa minuun niin kuin ideani olisi ollut maailman typerin.
Sitten seuraavana sunnuntaina kirkossamme -
hän kertoi ideastani niin, että Herra oli puhunut hänelle asiasta.
Sisälläni kiehui: "Herrako?!"
Kun eletään tyytyväisinä omassa armossa -
ei tarvitse yrittää ottaa kunniaa muiden ihmisten töistä.
Kunnia sille, jolle se kuuluu. Rentoudutaan omassa armossamme.
Niin ryhmätyöskentelykin toimii.
Joskus alamme jaotella kunniaa. "Tuo oli kyllä minun ideani."
"Minä tein tuon. Tuon teit sinä."
Näin tehdessämme joudumme armon ulkopuolelle.
Kerron viimeisen tavan, joka on mielestäni erittäin tärkeä.
Joudumme pois armonalueelta -
kun emme kykene itse laajenemaan, kun joku toinen pääsee edellemme.
Kuunnelkaa, mitä Paavali sanoo jakeen 15 keskipaikkeilla.
"Meillä on se toivo, että teidän uskonne lisääntyessä me -
Hän puhuu korinttolaisille. "että teidän uskonne lisääntyessä me -
"oman vaikutusalamme mukaan kasvamme teidän keskuudessanne -"
"että saamme viedä evankeliumin myös tuolla puolen oleviin maihin."
Kehun aina kirkkoamme siitä, ettei se ole vain antelias sanallisesti -
antamisessa tai vapaaehtoistyössä, vaan myös johtajiaan kohtaan.
Vuosien aikana olen huomannut, että seurakuntalaisemme -
eivät yritä pidätellä johtajiaan.
Sen sijaan uskonsa lisääntyessä -
he sallivat johtoryhmän laajeta myös ulkopuolisille alueille.
Pikkusieluisempi seurakunta sanoisi:
"Sinä kuulut meille. Entäs me? Haluat vain matkustella."
Mutta seurakunnallamme on aivan erilainen henki.
Tahdon kysyä paikalla olevilta johtajilta:
"Entä sinun ryhmäsi ihmiset?"
"Entä, jos Jumala kutsuu heitä sinun alueittesi ulkopuolelle?"
Anteliaita voidaan olla eri tavoin, mutta entä ihmisten suhteen?
Jokaisella ihmisellä on oikeus näkyyn.
On oikeita ja vääriä aikoja lähteä liikkeelle.
Joskus ihmiset eivät näe, kuinka siunattuja he ovat paikallaan -
ja tahtovat lähteä alueensa ulkopuolelle. Se on murheellista.
Olkaamme siis johtajia, jotka tuntevat kunniaa ja siunausta -
kun joku vie evankeliumin meitä kauemmaksi ja kasvakaamme siitä.
Antakaamme ihmisten suureta meidän kauttamme.
Useat ihmiset ovat lähteneet luotamme maantieteellisesti.
Suurin osa on siitä huolimatta yhä osa elämäämme.
Elä omalla armonalueellasi ja ole tyytyväinen kutsuusi.
Päätä elää alueella, jonka Jumala on osoittanut.
Silloin ollaan jo voittajan puolella. Jeesuksen nimessä.
Jos voit nähdä armon niin kuin pitäisi -
ja jos voit elää armossa siten kuin pystyisit -
ja jos voit hyväksyä lahjasi ja kutsusi kuten armo hyväksyisi -
mikään ei ole Jumalalle mahdotonta Hänen sinulle antamallaan alueella.
Jeesuksen nimessä. Aamen.
Paavali sanoi: "Ei tule ajatella itsestänsä enempää -
kuin ajatella sopii, vaan ajatella kohtuullisesti -
sen uskonmäärän mukaan, minkä Jumala on kullekin suonut."
Ajatus, että Jumala mittaa meitä -
kääntyy mielissämme välittömästi rajoitukseksi.
Paavali puhui myös elämisestä Jumalan asettamassa vaikutusalassa.
Kun mietit Jumalan antamia rajoja -
tuntuvatko ne teelusikalliselta vai ruokalusikalliselta?
Onko kyseessä ämpärillinen vai säiliöllinen? Ehkä koko kontti?
Kun Jumala annostelee armoaan ja tarkoitustaan -
Hänen armossaan on enemmän kuin tarpeeksi.
Se on kaikkivoipaista ja riittää kaikkeen -
mihin Hän on meidät kutsunut.
Paavali varoittaa tekemästä asioista omiamme:
"Ei tule ajatella itsestänsä enempää, kuin ajatella sopii."
Kun teemme asioista omiamme -
ajattelemmepa itsestämme sitten liikaa tai liian vähän -
joudumme aina pois armon alueelta.
Olen puhunut tänään klassisista tavoista elää armon ulkopuolella.
Kun teemme asioista Hänen asioitaan ja elämme Hänen armossaan -
elämme vaikutusalalla jossa lupaukset ja mahdollisuudet täyttyvät -
ja olemme kaikkea sitä, mihin Jumala on kutsunut.
Mikset päättäisi tänään alkaa elää Jumalan antamassa armossa?
Jotta voit tehdä niin, on ensimmäiseksi uskottava -
että Jumala on armossaan antanut sinulle uskonmäärän.
Hän on antanut lahjansa sen armon mukaan, mikä meille on annettu -
kuten kohdassa Room. 12:6 sanotaan.
Australian Nedlands on oma juhlinta- ja pilvenpolttokulttuurinsa.
Oli mahtavaa lähteä ulos lauantai-iltaisin tyttöjen kanssa.
Mentiin juhlista seuraaviin ja juotiin paljon.
Sunnuntaiaamuisin istuin kirkossa.
Sellainen elämä oli hyvin pinnallista.
Tiesin, että on oltava enemmän.
Luulen, että tiesin kuka Jumala ja Jeesus oli -
en vain löytänyt Hänelle paikkaa elämässäni.
Elin kuin ukkosmyrskyssä, josta ei näkynyt ulospääsyä.
Ajattelin: "Tahtoisin seurata Sinua, Herra, mutten pysty."
Vanhempani olivat ostaneet liput Hillsong-konserttiin.
Lähdin konserttiin hieman hämmentynein mielin, koska -
tein edelleen niitä asioita ja halusin seurata Jeesusta -
mutten vain pystynyt.
Konsertissa kuulin laulun "Still" - "Hiljaa".
Sanoitukset osuivat kohdalleen.
"Kun aallot nousevat ja ukkonen jylisee."
Tuon laulun aikana tunsin Pyhän Hengen kannattelevan taakkaani -
ja sanovan: "Olen kanssasi ja nousemme ylös taivaalle yhdessä."
Palaset loksahtivat paikoilleen. Juuri tuota halusin.
Konsertin jälkeen tuntui kuin olisin leijaillut ilmassa.
Otin vastaan Jeesuksen Kristuksen Herranani ja Vapahtajanani.
Sen jälkeen kaikki muuttui radikaalisti.
Tiesin, että kaikki se kaipaus juhlimiseen ja juomiseen -
ei koskaan toisi tyydytystä. Se jättäisi minut vain yksin.
Tiesin, että Jumala ei jättäisi.
Jumalan kanssa voin tehdä mitä vain ja luottaa elämäni Hänen varaansa.
"Aseta toivosi Herraan", käskee Raamattu.
"Mistä tulee minulle apu? Apu minulle tulee Herralta."
Kun asetamme toivomme Herraan -
annamme itsemme Hänen vapaaseen käyttöönsä.
Monien mielestä kristinusko on kuin kainalosauva -
heikkoja ihmisiä varten.
Todellisuudessa jokainen ihminen, elää Jumalan kanssa -
tarkoituksemme ja kykyjemme mukaan.
Ilman Jumalaa elävä ihminen rajoittaa aina itseään -
koska emme voi viedä itseämme sinne -
minne Jumala on tarkoittanut.
Kiitos mahtavasta seurastasi!
Uskon, että Jumala tulee toimimaan elämässäsi.
Jumalan siunausta!
Ikuinen, kun maalliset ajat katoavat
Armossaan Jumalan valtakunta hallitsee
Herra kaiken yläpuolella
Olet lähellä
Koko maailmankaikkeus -
on jalkojesi juurella
Pelastajamme tuo vääryyden tilalle oikeuden
Korotettakoon nimeäsi kunniaksesi
Herra kaiken yläpuolella
Olet lähellä
Koko maailmankaikkeus -
on jalkojesi juurella
Herra kaiken yläpuolella
Olet lähellä
Koko maailmankaikkeus -
on jalkojesi juurella
Eksyneet löytyvät, sokeat saavat näkönsä
Rammat kävelevät, kuolleet heräävät eloon
Sinä olet Jumala ja hallitset ikuisesti
Eksyneet löytyvät, sokeat saavat näkönsä
Tahdomme olla Jumalan edessä vanhurskaita.
Raamatun mukaan elämää voi hallita vain vastaanottamalla kaksi lahjaa:
Armon runsauden ja vanhurskauden lahjan.
Et käsitäkään, kuinka voimakas ja vaarallinen olet.
Kun olet Jumalan läsnäolossa, jokin säteilee sinusta.
Sinusta heijastuu valoa, joka sokaisee paholaisen.
Jumala loi koko maailmankaikkeuden.
Siellä jossakin on pikkuriikkinen maapallo, jolla sinä tallustelet.
Tähän kaikkeen Jumala puhalsi elämän hengen.
Suomennos: Anna-Kaisa Penttinen