Tervetuloa Herra käyttää lääkäriä -ohjelmaan!
Näissä ohjelmissa olen käsitellyt aivojen ja hermoston sairauksia.
Seuraavaksi puhun epilepsiasta. Mitä se on?
Epilepsia on aivojen sähköisen toiminnan häiriötila.
Sen voivat aiheuttaa erilaiset synnynnäiset tekijät -
ja toisaalta myös hankitut tekijät.
Epilepsiassa esiintyy toistuvasti kohtauksia, -
joissa tajunta hämärtyy. Samalla voi esiintyä -
kouristuksia tai muita oireita.
Jokainen voi periaatteessa saada epileptisen kohtauksen, -
mutta kynnys kohtauksen syntyyn vaihtelee suuresti eri ihmisillä.
Arviolta jopa 8-10 % kaikista saa elämänsä aikana -
ainakin yhden epileptisen kohtauksen, -
mutta yli puolet heistä ei koskaan saa epilepsiadiagnoosia.
Epilepsiaa sairastaa vajaa 1 % suomalaisista.
Sairaus on 1,5 kertaa yleisempi miehillä kuin naisilla.
Mikä on epilepsia syy? Mistä se johtuu?
Epileptinen kohtaus johtuu aivojen hermosolujen liiasta purkauksesta.
Kyseessä ei ole itsenäinen sairaus, -
vaan oire jostakin aivoihin vaikut- tavasta sairaudesta tai häiriöstä.
Epilepsiaan johtavan aivotoiminnan häiriön voivat aiheuttaa -
monet tunnetut tekijät, mutta useimmiten syytä ei tiedetä.
Joidenkin epilepsiatyyppien syyksi on löytynyt geenivirheitä, -
mutta ne kattavat vain pienen osan epilepsioista.
Jos tarkastellaan epilepsian syitä Suomessa, -
niin kallovammasta johtuvia on noin 10 %.
Synnytyksen aikaisesta aivo- vauriosta johtuvia on noin 10 %.
Aivoverenkiertohäiriön jälkitilasta johtuvia epilepsioita on noin 6 %.
Keskushermoston tulehduksen jälkitiloja on noin 5 %, -
aivokasvaimia noin 3 % ja muita aivosairauksia noin 5 %, -
mutta edelleen syy jää tuntematto- maksi 61 %:ssa epilepsiatapauksia.
No, entä ne oireet sitten? Epilepsia voi ilmetä hyvin monella eri tavalla.
Paikallisalkuisessa epilepsiassa voi esiintyä ennakkotuntemuksia, -
kuten esim. näkö-, maku-, haju-, tai kuuloharhoja.
Näiden jälkeen toiminta pysähtyy ja tajunta hämärtyy.
Potilas ei reagoi ulkoisiin ärsykkeisiin eikä muista tapahtumaa.
Kohtauksiin voi liittyä nykinöitä raajoissa, tuijottelua.
Toiminta pysähtyy tai muuttuu epämielekkään automaattiseksi.
Käytös voi muuttua poikkeavaksi. Kohtausoire voi kehittyä myös -
yleistyneeksi kouristuskohtaukseksi.
Oireilua voi joskus olla vaikeaa tulkita epilepsiasta johtuvaksi.
Kohtaukset kestävät tavallisesti muutaman minuutin.
Yleistyneessä epilepsiassa potilas menettää tajuntansa -
ilman ennakkovaroitusta, ja tulee -
voimakkaita vartalon ja raajojen kouristuksia.
Potilas puree usein kieleensä ja voi virtsata tai ulostaa alleen.
Kohtaus on yleensä ohi muutamassa minuutissa, -
mutta sen jälkeen tavallisesti esiintyy sekavuutta -
ja jälkiväsymystä, jotka voivat kestää jopa useita tunteja.
Osalla yleistyneet kohtaukset ovat poissaolokohtauksia, -
joihin liittyy lyhyt tajunnanmenetys. "Filmi katkeaa."
Kouristuksia sen sijaan ei ole.
No, mitä tehdään, kun kouristuskohtaus tulee?
Mikä olisi sen ensiapu?
Kun epilepsiapotilas tai ensimmäistä kertaa kouristava saa -
yleistyneen kouristuskohtauksen, toimitaan seuraavasti.
Ensinnäkin huolehditaan siitä, että henkilö ei kolhi itseään esineisiin.
Huom! Suuhun ei saa laittaa mitään esim. estämään kieleen puremista.
Henkilö käännetään kyljelleen, -
kun muutaman minuutin kestänyt kouristelu on ohi.
Jos kouristelu kestää yli 5 min. tai uusiutuu heti, -
niin silloin on syytä soittaa hätänumeroon 112.
Kun kouristuskohtaus menee ohi, varmistetaan ennen poistumista, -
että henkilö on täysin tajuissaan ja kartalla.
Normaalisti kotioloissa annettavaa kohtauslääkitystä ei tarvita, -
koska kohtaukset ovat itsestään rajoittuvia muutamassa minuutissa.
No, miten epilepsiapotilaita tutkitaan?
Ensimmäisessä kouristus- kohtauksessa kuljetetaan -
yleensä sairaalan ensiapuun alkututkimuksiin, -
kuten verikokeisiin ja aivojen kuvantamiseen.
Joskus kohtaukset tulevat paikoissa, missä ei päästä sairaalaan, -
esim. matkoilla, tai hoitoon ei ole heti lähdetty jostain syystä.
Silloin alkututkimukset tehdään polikliinisesti.
Rekisteröidään EEG eli aivosähkökäyrä normaalisti.
Tässä tapauksessa ei kiireellisenä.
Vain pitkittyneen tai muuten vaikean kohtauksen aikana pyritään -
päivystykselliseen EEG-rekisteröintiin.
Alkututkimukset tekee hermosto- sairauksiin erikoistunut lääkäri -
eli neurologi.
No, miten epilepsiaa hoidetaan?
Sitä hoidetaan lääkkeillä tarkoituksena estää kouristuskohtaukset.
Tavallisesti yhden kohtauksen jälkeen ei lääkitystä aloiteta, -
koska yli puolella kohtaus ei uusiudu.
Lääkitys on aiheellinen vasta, jos vuodessa tulee vähint. 2 kohtausta.
Lääkitys aloitetaan kuitenkin heti ensimmäisen kohtauksen jälkeen, -
jos aivoissa on kohtauksille altistavia poikkeavia alueita, -
kuten arpia vammojen, leikkausten tai aivoverenkiertohäiriön vuoksi.
Arvet ovat Afrikassa aika yleisiä lapsilla, -
koska siellä on paljon aivo-malariaa.
Kristillisellä lääkäriseuralla oli projekti, jossa yritimme -
kouluttaa terveydenhuolto- henkilöstöä ymmärtämään tämä.
Afrikassa on paljon noituutta, ja kohtausta kuvitellaan siksi.
Henkilö viedään poppamiehelle. Tämä on sikäli merkittävää, -
että siinä ei hoideta vain epilepsiaa vaan koko yhteisöä.
Lapset voivat kohtauksessa kaatua avotulinuotioihin -
ja saada pahoja palovammoja tai pudota puista ja saada murtumia.
Koulutimme henkilöstöä ymmärtä- mään, että on kyse arvesta aivoissa, -
joka on seurausta toivutusta aivomalariasta.
Koulutus oli niin menestyksekästä Tansaniassa, -
että jopa poppamiehetkin ymmärsivät ettei kannata poppakonstein hoitaa.
Poppamiehetkin suosittelivat sairaalatohtoria, -
joka antaa pillereitä tämän estämiseksi.
Se oli hyvä asia. Epilepsian ohella estettiin palovammoja, murtumia ym.
Vammoista, leikkauksista tai aivoverenkiertohäiriöstä tulleessa -
epilepsiassa tai malariaepilepsiassa lääkitys aloitetaan siis heti.
7:llä 10:stä kohtaukset pysyvät täysin poissa lääkityksellä.
Siis 70-prosenttisesti asia on kunnossa -
tai kohtauksia on vain erittäin harvoin.
Lääkkeitä on monia, ja mekanismit ovat erilaisia.
Lääkitys valitaan yksilöllisesti, mutta neurologi miettii sen -
ja potilaat ovat neurologin seurannassa.
Mikä epilepsiassa on uutta?
Mediuutisissa julkaistiin 4.9.2020 tutkimus, -
jossa osoitettiin epilepsiakirurgia tehokkaaksi hoidoksi.
Se onnistuu sitä paremmin, mitä pikemmin diagnoosin jälkeen -
se tehdään. Suuri osa (66 %) on kohtaukseton -
vielä 5 v. kuluttua leikkauksesta.
Tämä oli erittäin mielenkiintoinen hyvä tutkimustulos tässä asiassa.
Entä autoilu? Voiko epilepsiapotilas mennä auton rattiin?
Tässä noudatetaan Suomessa EU-direktiiviä.
Mistä tahansa johtuvan epilepsia- tms. kouristuskohtauksen jälkeen -
seuraa 3 kk:n autolla-ajokielto.
Uuden epilepsiadiagnoosin ja lääkityksen aloituksen yhteydessä -
ajokielto kestää 1 v. Se puretaan, ellei sen aikana tule kohtauksia.
Jos yli 3 v. tauon jälkeen tulee kohtaus, -
joka johtaa lääketehostukseen, ajokielto on 6 kk.
Lääkkeen lopetuksen yhteydessä tuleva kohtaus vaatii -
3 kk:n ajokiellon, jos lääkitystä tehostetaan -
eikä kohtauksia enää esiinny.
Vain harvoin epilepsia estää autoilun pysyvästi.
No, entä sitten työelämässä?
Tehokkaan lääkityksen aikana epilepsia ei yleensä estä työntekoa, -
eivätkä epilepsialääkkeet heikennä työtehoa.
Ne eivät siis vaikuta työtehoon yhtään mitään.
Vielä nykyäänkin työelämän torjuvat asenteet rajoittavat -
epileptikon työmenestystä usein itse sairautta enemmän.
Tässäkin pitäisi siis ottaa oikea asenne tähän sairauteen.
Joitakin rajoituksia ammatinvalinnassa epilepsia silti aiheuttaa.
Yksikin kouristuskohtaus estää 10 vuodeksi -
raskaiden ajoneuvojen tai taksin kuljettamisen.
Ajolupa voi palautua, jos on ollut 10 v. kohtauksitta ilman lääkkeitä.
Mikäli lääkitykseen mennään, kielto on kuitenkin pysyvä.
AB-ajokortti on mahdollinen, -
jos kohtauksesta on kulunut vähint. 1 v.
Siihen tarvitaan neurologin lausunto.
On tietysti muitakin riskialoja, jotka rajoittavat epileptikkoa.
Näitä ovat mm. rakennustyöt, joissa pitää kiipeillä telineillä -
ja työt leikkaavien terien läheisyydessä.
Myös keittiöammatit voivat olla vaarallisia -
mm. kiehuvien vesikattiloiden vuoksi.
No, voiko epilepsiaa ehkäistä?
Epilepsiaa voi ehkäistä välttämällä kallovammoja -
esim. käyttämällä pyöräilykypärää.
Pyöräily ilman kypärää onkin yleisin kallovammojen syy, -
toinen on luistelu. Onneksi nykyään näkee, -
että lapsilla ja nuorilla on usein kypärät - toisin kuin aikuisilla.
Ihan pienillä on kypärät luistin- radallakin, mikä on tosi järkevää.
Aivoverenkiertohäiriöt aiheuttavat joskus myös epilepsiaa, -
joten niidenkin ehkäisy vähentää epilepsiariskiä.
Kuten aiemmin todettiin, runsas alkoholinkäyttö altistaa kaikkia -
kouristuskohtauksille. Näistä 25 % tulee alkoholin vieroitusoireina.
Maltillinen alkoholinkäyttö vähentää siis kohtausriskiä.
Myös aineenvaihdunnalliset ja hormonaaliset syyt ovat altistavia.
Näitä syitä ovat mm. hyvin matala verensokeri esim. diabeetikoilla, -
neste- ja suolatasapainon häiriöt ja kalsiumaineenvaihduntahäiriöt.
Näiden tautien/tilojen ehkäisy ja hoito estävät epilepsiakohtauksia.
Suurin osa johtuu kuitenkin syistä, joihin ei itse voi vaikuttaa.
Epileptikot voivat elämäntavoilla osittain välttää kohtauksia.
Säännöllisen ruokailu- ja unirytmin ja liikunnan tiedetään -
estävän kohtauksia.
Alkoholin kohtuukäytölle ei ole estettä. Ilmankin pysyy hengissä.
Runsas juominen taas altistaa sekä alkoholin vaikutusten vuoksi -
että siksi, että siinä tilanteessa lääkkeen otto usein unohtuu.
Seuraavaksi ajattelin puhua vielä ALS:sta.
Mikä on ALS?
ALS on selkäytimessä kulkevien liikehermojen sairaus, -
jossa lihaksia käskyttävät liikehermot tuhoutuvat vähitellen.
Tahdonalainen lihaksisto surkastuu ja heikkenee.
Taudissa ei juuri esiinny tuntohermojen oireita, -
kuten puutumisia tai kipuja.
Myöskään muisti- tai ajatus- toiminnan häiriöitä ei esiinny -
ennen aivan loppuvaihetta. Taudin aiheuttajaa ei vielä tunneta.
Tautia sairastaa Suomessa noin 350 ihmistä.
Keskimääräinen sairastumisikä on noin 60 vuotta.
Tauti on hiukan yleisempi miehillä kuin naisilla.
Tästä ns. motoneuronisairaudesta on myös suvuittain periytyvä muoto.
Suomessa noin 20 %:lla on tautia suvussa.
Tällöin siitä käytetään nimitystä perheittäin esiintyvä ALS.
Yksittäisen ALS-potilaan sukulaisen riski on kuitenkin vain n. 1 %.
Periytyvä tauti on lievempi ja hitaampi kuin ei-periytyvä.
No, mitkä ovat ALS:n oireet?
Se alkaa yleensä toispuoleisesti ylä- tai alaraajan heikkoudella.
Ko. raajan lihaksissa esiintyy myös elohiirimäistä tunnetta -
eli lihasnykäyksiä ja -kramppeja.
Jotkut taudin muodot alkavat nielun lihaksista.
Näin puheentuotto/nieleminen hei- kentyvät ennen raajojen lihasvoimia.
Tuolloin myös kielen lihakset surkastuvat.
Entä, mitä tutkimuslöydöksiä on?
Tautia ei voi todeta laboratorio- kokein eikä kuvantamalla.
Ns. lihassähkötutkimuksessa eli elektroneuromyografiassa -
nähdään taudille tyypillisiä muutoksia.
Sähköisiä muutoksia voi nähdä samalla oireettomissakin lihaksissa.
Taudin oireet ja löydökset ovat lisäksi niin tyypillisiä, -
että diagnoosi ei tavallisesti tuota ongelmia.
Joskus kuitenkin tarvitaan vielä kontrolli, -
ENMG-tutkimus diagnoosin varmistamiseksi.
No, mikä on ALS-taudin kulku? Tauti on luonteeltaan etenevä.
Jos oireet alkavat yhdestä raajasta, -
tauti etenee pikkuhiljaa muihin raajoihin, -
sitten nielunseudun lihaksiin ja viimein hengityslihaksiin.
Jos oireet alkavat nielun alueelta, -
lihasheikkous siirtyy myöhemmin raajoihin.
Tauti on elinikää lyhentävä.
Menehtyminen tapahtuu hengitys- lihasten laman myötä.
Nielun alueelta alkava tautimuoto etenee usein nopeammin -
kuin raajoista alkava.
Onko hoitoa ja kuntoutusta?
Toistaiseksi ei ole varsinaisesti tautia hidastavaa -
tai sitä muuntavaa hoitoa. Markkinoilla on yksi tablettilääke, -
mutta sen teho kestää vain muutamia kuukausia.
Hoito onkin pääosin oireenmukaista.
Hoidon kulmakivi on kuntoutus.
Jokaiselle ALS-potilaalle tehdään oma yksilöllinen kuntoutusohjelma.
Kuntoutus on moniammatillista. Siihen osallistuvat -
fysio-, toiminta-, puhe- ja ravitsemusterapeutti.
Fysioterapeutti laatii lihasharjoitusohjelman -
ja järjestää tarvittaessa liikkumisen apuvälineet.
Toimintaterapeutti arvioi toimintaa kotona ja arjessa -
ja järjestää tarvittaessa pienapuvälineitä esim. keittiöön.
Puheterapeutti harjoituttaa puheen tuottoa -
ja huolehtii kommunikaation apuvälineistä.
Lisäksi hän huolehtii nielemisharjoituksista.
Ravitsemusterapeutti arvioi ravinnonsaannin riittävyyttä -
ja suunnittelee erityisruokavalion, kun nielemiskyky heikentyy.
Sosiaalityöntekijä auttaa sosiaalietuuksissa ja tuissa.
Monimuotoista kuntoutusta koordinoi tavallisesti kuntoutusohjaaja.
Hoitoon kuuluvat myös tiheät käynnit neurologilla, -
jolloin arvioidaan oireenmukaisen hoidon tarvetta -
ja kuntoutussuunnitelman ajantasaisuutta.
Oireenmukaisena hoitona on tehokkaita lääkkeitä -
lihaskramppeihin ja lihasten jäykkyyteen.
Nielemisheikkoudesta suuhun kertyy sylkeä tavallista helpommin, -
mutta tätäkin voidaan hoitaa lääkkein.
Kun heikon nielemisen takia ei ravinto riitä, -
voi kirurgi asettaa mahapeitteiden läpi ruokintaletkun mahalaukkuun.
Ensin potilaalta kysytään, haluaako hän ruokintaletkun.
Ruokintaletkunkin kanssa voi syödä, -
jos jonkun ruokalajin nieleminen edelleen onnistuu.
Hengityksen heikentymiseen on eri- tasoisia hengityksen tukihoitoja.
Jossain vaiheessa kaikilta potilailta kysytään mielipidettä -
mekaanisesta hengityksestä oman hengitystoiminnan loppuessa.
Taudin puhkeamiseen ei voi itse vaikuttaa, -
joten sitä ei voi ehkäistä. Kuntoutuksessa tärkeää on -
oma aktiivinen ote, jota ilman tulokset aina jäävät heikommiksi.
Myös puolison ja omaisten tuki on hyvin tärkeää -
taudin etenevän luonteen vuoksi.
Seuraavaksi käsittelen MS-tautia, multippeliskleroosia.
MS-tauti on yleisin nuorten aikuisten -
liikunta-/toimintakykyyn vaikuttava keskushermoston sairaus.
Suomessa sitä sairastaa noin 9 500 henkilöä.
MS-tautia on naisilla 2 kertaa enemmän kuin miehillä.
Yleisin sairastumisikä on noin 20-40 vuotta.
Taudin nimi tulee sanasta 'multippeliskleroosi'.
Siitä on käytetty myös nimeä 'pesäkekovettumatauti'.
Kyseessä on autoimmuunitauti, joka tarkoittaa sitä, -
että elimistö hyökkää omia kudoksia vastaan muodostaen vasta-aineita.
MS-taudissa vasta-aineet kohdistuvat aivojen valkean aineen -
hermohaarakkeita ja niitä ympäröivää myeliinivaippaa vastaan.
Muistat alkujaksoista, että hermoissa on myeliinivaippa.
Se on kierretty siihen ympärille kuin jääkiekkomailan eristysnauha.
Myeliinivaippa säätelee ko. hermossa viestin kulun.
Se alkaa vaurioitua, -
kun autoimmuunivasta-aineet hyökkäävät tuppea vastaan.
Siitä tämä tauti lähtee.
Elimistö tavallaan siis hyökkää vasta-aineella itseään vastaan.
Näistä mystisistä taudeista ymmärretään koko ajan enemmän.
Ne ovat taustalla monessa muussakin sairaudessa.
MS-taudin syitä ei vieläkään tunneta kunnolla -
erittäin runsaasta tutkimuksesta huolimatta. Monimutkaisia asioita.
MS-taudin katsotaan syntyvän monen tekijän yhteisvaikutuksena.
Perintötekijöiden ohella vaikuttavat myös ympäristötekijät.
Arvellaan joidenkin lapsuuden virusinfektioiden olevan mukana -
laukaisemassa sairautta myöhemmällä iällä.
Tällainen voi olla esim. Epstein-Barrin virus, -
joka aiheuttaa mononukleoosin, erikoisen angiinakurkkutulehduksen.
Se on hyvin erikoinen virus, -
joka aiheuttaa Afrikassa lapsille Burkittin lymfoomaa.
Paljon tutkittavaa näissä viruksissa on siis jäljellä.
Niistä tiedetään kovin vähän. Lisäksi uskotaan, -
että talven niukasta auringonvalosta johtuva D-vitamiinivaje vaikuttaa.
Tauti on yleisempi pohjoisilla leveysasteilla.
Suosittelen kaikille suomalaisille joka päivä 10 mikrogr D-vitamiinia.
Se on viisasta vitamiinin käyttöä perustuen pohjoiseen sijaintiin.
Samoin tupakointi ja ylipaino ovat tässäkin osoittautuneet riskiksi.
Tupakan tuhannet haitta-aineet menevät keuhkorakkuloista vereen -
ja ylipaino, joka aiheuttaa lievää tulehdusta, -
joka voidaan diagnosoida herkkä-CRP-kokeen kautta.
Tämä liittyy tähän tulehdusprosessiin.
Myös perintötekijöillä on osuutta.
Suomessa MS-potilaitten sisaruksilla on 25-kertainen tautiriski.
Ilmeistä on, että kaikkia tekijöitä ei vielä tunneta.
Näin se on monissa muissakin taudeissa.
Ihmiskuntaa vaivaa 30 000 tautia, -
ja ehkä 10-20 %:ssa syy tunnetaan.
Syyt ovat ilmeisesti DNA:ssa ja varsinkin 10 v sitten löytyneessä -
DNA:n säätelypaneelissa, jossa riittää tutkittavaa loputtomiin.
No, mitä ovat MS-taudin oireet? Oireet johtuvat aivojen, -
selkäytimen ja näköhermon tulehdusmuutoksista, -
joita kutsutaan demyelinaatioksi. Myeliinituppi siellä vaurioituu.
Eristyskerros vaurioituu paikallisen tulehdusprosessin myötä.
Kyseessä on autoimmuunitulehdus.
Siitä johtuvat oireet ovat hyvin vaihtelevia -
ja riippuvat siitä, missä pesäkkeet sijaitsevat keskushermostossa.
Myeliinivaipan luonnollisen korjaantumisen myötä -
oireetkin yleensä häviävät, jos näin onnellisesti käy.
Tulehduksia voi olla eri paikoissa keskushermostossa.
Siksi oireita on eri puolilla kehoa.
Yleisimmät alkuoireet ovat toisen silmän hämärtynyt näkö -
ja raajojen tuntohäiriöt (puutumiset, oudot tuntemukset).
Lisäksi voi olla jonkin raajan/ raajojen lihasheikkoutta, -
kaksoiskuvia, tasapainovaikeutta, huimausta, puhehäiriöitä, -
suolen/virtsarakon häiriöitä ja uupumusta.
Oirekirjo on siis varsin laaja, ja oireet ovat aaltomaisia.
Syntyy uusia oireita, jotka taas väistyvät tai vanhat pahenevat.
Tämä johtuu uusista tulehduspesäkkeistä -
ja niiden sammumisesta korjaantu- misen tai arpeutumisen myötä.
Usein oireet korostuvat, jos on hiljan sairastettu tulehdus, -
kuten flunssa tai virtsatulehdus. Jos vanhat oireet pahenevat -
tai uudet oireet tulevat vasta pari viikkoa tulehduksen jälkeen, -
puhutaan varsinaisesta taudin pahenemisvaiheesta.
Ne ovat yleisimpiä ihan taudin alkuvaiheessa.
MS-taudista jatkan lisää seuraavassa jaksossa.
Asia on monimuotoinen ja monimutkainen, -
ja on hyvä perehtyä näihin monipuolisiin oireisiin -
ja toimenpiteisiin, joita voidaan tehdä.
Kiitos, kun olit mukana Herra käyttää lääkäriä -ohjemassa!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare