Hyvät katsojat! Tervetuloa Herra käyttää lääkäriä -ohjelmaan!
Tässä ohjelmassa siirrytään nyt puhumaan aivojen sairauksista.
Aiemmissa jaksoissa on painopiste ollut -
aivojen rakenteella ja toiminnalla, joiden ymmärtäminen on tärkeää, -
jotta voimme ymmärtää paremmin aivojen sairauksia.
Aloitan käsittelemällä yleisesti muistihäiriöitä.
Tällä hetkellä vaikuttaa siltä, -
että läntisessä maailmassa muisti- häiriöiden ilmeneminen aikaistuu.
Jopa 40-vuotiaat sairastuvat muistisairauksiin.
Tämä asia on hyvä tuntea, koska tämä on uusi ilmiö.
Voimme yhdessä pohtia, mistä se mahdollisesti johtuu.
Sitä ei varmuudella tiedetä, mutta tyypillistä on, -
että 40-vuotiaiden muistisairaudet epätyypillisesti alkavat -
oudoilla oireilla.
Nyt on paljon puhuttu siitä, että nostetaan eläkeikää 70 vuoteen.
No, voi olla, että se kannattaa, -
koska toisaalta fyysisesti ollaan terveempiä. Se on ihan totta.
Jos eläkeikää nostetaan 70:een, -
niin muistisairauksien määrä työelämässä kaksinkertaistuu.
Näin on arvioitu.
Milloin pitäisi mennä lääkäriin, jos huomaa muistisairauden oireita?
Muistisairaus voi siis iskeä jo nuorena. Se on hyvä tiedostaa, -
jopa alle 40-vuotiaana - tosin harvoin.
Nuorena alkavan muistisairauden ensioireet eivät aina liity muistiin.
Tämä on hyvä tajuta.
Esim. Alzheimerin tauti voi oireilla aluksi -
hahmottamisvaikeuksina ja käytösmuutoksina.
Ei muistihäiriönä, vaan hahmottamis- vaikeuksina ja käytösmuutoksina.
Tietysti sairauden edetessä muistin heikkeneminen -
kuitenkin astuu kuvioon ennemmin tai myöhemmin.
Työikäisellä muistisairaalla elämän muutokset -
voivat siis olla erilaisia kuin iäkkäämmällä.
Nuorena sairastuneella voi olla myös pieniä lapsia, -
jotka joutuvat seuraamaan vierestä, -
kun äiti/isä alkaa unohdella tärkeitä asioita ja yhteisiä hetkiä.
Myös perheen toimeentulo voi aiheuttaa huolta.
Sairastunut voi itse surra sitä, -
että eläkesuunnitelmat eivät toteudu, -
ja kaukana häämöttävistä vanhuus- päivistä ei voisi nauttia terveenä.
Nämä ovat todella masentavia asioita -
ja varsinkin alkuvaiheessa nämä tiedostetaan hyvinkin voimakkaasti.
Tiedetään vielä, että muistisairauksiin ei ole parantavaa hoitoa.
Esimerkiksi aivojen käyttäminen tietysti ennaltaehkäisee niitä.
Olen käyttänyt esimerkkinä sitä, että jos haluat, -
ettet saisi muistisairautta tai voit yrittää sitä estää, -
niin varttuneella iällä voit aloittaa vaikka heprean opiskelun.
Näin aivot haastetaan tuottamaan kantasoluista uusia soluja -
ja uusia hermoverkkoja, niin että ne pärjäävät ja toimivat paremmin.
On ihan totta, että luova työ/uuden opiskelu -
aikaansaa uusia hermoverkkoja aivoihin.
Jos joku taas aikoo parantaa aivotoimintaansa katsomalla -
esim. Netflixiä ja tylsiä elokuvia, -
niin se ei totisesti hermoverkkoja paranna, -
vaan enemmänkin tylsistyttää. Pitää luoda jotakin.
Meidät on luotu Jumalan kuviksi. Olemme luovia, -
ja sitä luovuutta pitää käyttää.
Aivot ovat plastiset ja verkostoituvat iästä riippumatta.
Varttuneellakin iällä voi oppia ihan uusia asioita, jos haluaa.
Nuorempana alkanut muistisairaus pistää elämän monin tavoin uusiksi.
Työikäisen sairaan puoliso on kovan paikan edessä, -
jos työn ohella pitää huolehtia muistisairaasta, -
joka hiljalleen muuttuu tavallaan vieraaksi sairauden edetessä.
Tämä on kova paikka. Jotta tästä selviää ja tämän ymmärtää, -
on hyvä ottaa yhteyttä potilasjärjestöihin ja -yhdistyksiin.
Yhteys potilasyhdistyksiin on erittäin tärkeä.
Sieltä saa hyviä vinkkejä ja ymmärrystä näille tilanteille.
Kukaan ei tiedä tarkkaa työikäisten muistisairaiden määrää, -
mutta määritelmä on, että oireet alkavat ennen 65 vuoden ikää.
Tarkkaa tietoa ei siis ole, koska asiaa ei ole tarkasti tutkittu -
ja mitään tarkkoja rekistereitä ei oikeastaan ole.
On arvioitu, että heitä on Suomessa noin 7 000 eli aika paljon.
Luku perustuu ulkomailla tehtyihin tutkimuksiin.
Mitä ne oudot oireet sitten ovat?
Persoonan muutoksia, käytös- häiriöitä, kävelyn hidastumista -
ja jonkinlaisia lieviä halvauksia.
Suomessa työikäisten yleisin muistisairaus on -
arvioiden mukaan Alzheimerin tauti.
Lisäksi heillä esiintyy muitakin muistisairauksia.
Niistä otsa-ohimolohkorappeumasta johtuva muistisairaus -
ja harvinaiset Hakolan tauti, Huntingtonin tauti -
ja CADASIL-tauti ovat heillä yleisempiä kuin iäkkäillä.
Lisäksi työikäiset voivat sairastua -
mm. aivoverenkierron häiriöihin liittyviin -
pienten tai suurten suonien tautiin -
tai ns. Lewyn kappale -tautiin.
No, Alzheimer näkyy yleensä unohteluna, -
mutta työikäisillä ensioireet voivat siis olla myös -
näköhahmottamisen vaikeuksia ja liikehäiriöitä.
Aina, kun siis kyse on nuoremmasta henkilöstä, -
niin silloin epätyypillinen sairauden kuva on yleinen.
Aivoverenkierron häiriöiden aiheuttamat muistisairaudet -
puolestaan vaikuttavat nopeuteen ja toiminnan ohjaukseen.
Suurten suonien tauti voi aiheuttaa halvausoireita, -
ja esim. kasvot voivat roikkua toiselta puolelta.
Pienten aivosuonten tauti sen sijaan on salakavalampi.
Se aiheuttaa aivojen tiedonkäsittelyn hidastumista -
ja voi näkyä esim. kävelyn hidastumisena.
Otsa-ohimolohkorappeuma aiheuttaa muutoksia toiminnan ohjauksessa, -
persoonassa ja tunnesäätelyssä. Käytös voi muuttua merkittävästi.
Se on tärkeä tunnusmerkki.
Lewyn kappale -taudin ensioireet liittyvät usein hahmotukseen -
ja vireystilan vaihteluihin.
Muistisairauksia on siis useita erilaisia.
Henkilöllä voi olla 2-tyyppistä muistisairautta samanaikaisesti.
On hyvä tiedostaa, että jokaisella oireet etenevät yksilöllisesti.
Hyvin harvinaiset taudit (Hakolan tauti, Huntingtonin tauti -
ja CADASIL-tauti) ovat periytyviä.
Osa periytyy vallitsevasti ja osa peittyvästi.
Hakolan taudin oireet alkavat 30-40-vuotiaana -
esim. luonteen muutoksella.
Huntingtonin tauti alkaa 40-50-vuotiaana.
Siihen liittyy pakkoliikkeitä ja otsalohkovaurioon liittyviä oireita
CADASIL aiheuttaa sairauden toistuvista aivoinfarkteista johtuen.
Oireet alkavat noin 45 vuoden iästä eteenpäin.
Alkavien infarktien lisäksi tulevat migreeni, mielialan muutokset -
ja älyllisen toimintakyvyn heikkeneminen.
Muistisairaudet voivat siis olla myös sekamuotoisia.
Samaan aikaan voi olla Alzheimer ja verisuoniperäinen muistisairaus.
Muistisairas ei aina huomaa itse oireitaan.
Se voi näkyä ärsyyntyneisyytenä ja unohteluna kotona -
ja toistuvina virheinä töissä.
Läheiset ja työkaverit usein huomaavat muutokset ensin.
Oireita ei kuitenkaan aina osata yhdistää alkavaan muistisairauteen.
Oireet ehkä laitetaan aluksi uupumuksen piikkiin, -
ja diagnoosi näin viivästyy.
Välillä sairas ei huomaa oireitaan, vaikka muut huomauttaisivat.
No, sairastunut voi tietysti selitellä, ettei tilanne ole vakava.
Tässä puhutaan sairauden tunnottomuudesta.
Se on melko yleistä etenevissä aivosairauksissa.
Jos työikäinen on huolissaan omasta muististaan, -
aluksi on hyvä kysyä häneltä, -
missä tilanteissa hänen muistinsa pätkii.
On myös syytä pohtia, onko omaan jaksamiseen -
kiinnitetty riittävästi huomiota. Pitäisikö työtehtävää muokata -
vai voiko kyseessä olla sairaus?
Jos oireitten kanssa pärjää töissä, kannattaa tarkkailla, -
ovatko ne ohimeneviä. Pätkiikö muisti kuormitustilanteissa?
Jos muisti toimii normaali tilanteissa, niin ei tarvitse huolestua.
Jos muisti pätkii töissä ja vapaalla eikä palaudu, -
on syytä ottaa yhteys työterveyteen.
Sama ohje pätee, jos uuden oppiminen ei enää onnistu.
Työikäisillä neuropsykologinen tutkimus on ensisijainen menetelmä -
muistivaikeuksien arvioimisessa.
Sen avulla voi arvioida taustalla olevaa syytekijää, -
mutta myös oireiden vaikutuksia työkykyyn.
Läheskään kaikki työikäisten muistiongelmat -
eivät johdu muistisairaudesta.
Usein muistin pätkiminen johtuu mielialaoireista, -
huonosti nukutusta yöstä, unettomuudesta -
tai työn kuormittavuuden aiheuttamasta uupumuksesta -
eli burn outista, jolloin on liikaa töitä.
Kaikki muistioireet eivät siis johdu muistisairaudesta.
On hyvä muistaa, että muisti pätkii esim. uniongelmissa.
Olen puhunut uniapneasta. Siitä on tullut kansantauti.
Kymmenillä tuhansilla se on ja yhtä monella se on diagnosoimattomana.
Jos sitä epäilee, usein vieressä nukkuva noteeraa hengityskatkoksia.
Silloin on syytä tehdä unipatjatutkimus.
Siihen saa apua, ja sen hoitaminen on tärkeä asia.
Elämä on aika kurjaa, jos on hoitamaton uniapnea.
No, muistisairas voi ehkä jatkaa työelämässä.
Nuorella iällä alkanut muistisairaus ei ilman muuta tarkoita, -
että pitäisi jäädä töistä pois. Työssä jatkamiseen vaikuttaa, -
millaisia oireet ovat, mikä on ammatti ja työnantajan suhtautuminen.
Tarvitaan myös työnantajalta ymmärrystä ja oikeaa suhtautumista.
Työnantajankin olisi hyvä ottaa yhteyttä muistisairausyhdistyksiin, -
joista saa hyvää apua ja opastusta.
Työnantaja voi halutessaan muokata työnkuvaa niin, -
että työnteko onnistuu lievien oireiden kanssa.
Ei pidä heti syrjäyttää työelämästä. Siinä kärsivät kaikki.
No, mitä työntekoa haittaavia muistisairauden oireita on?
Lähimuistin heikkeneminen, toistuvat unohtelemiset, -
tavaroiden jatkuva etsiminen, (missä jokin on?) -
tarkkaavaisuuden ja keskittymiskyvyn häiriintyminen.
Merkittävää on uusien asioiden oppimisen vaikeus.
Jos tulee uusi tietokoneohjelma, uudet tietojärjestelmät ym., -
niin on vaikeuksia oppia niitä. Se voi joskus johtua -
vastenmielisyydestäkin uutta kohtaan eikä aina ole muistihäiriö.
Kyllä iäkäskin oppii melkein mitä tahansa älylaitetta käyttämään, -
jos on innostusta. Myös tämä pitää ottaa huomioon.
Työntekoa haittaava muistisairauden oire voi olla -
kommunikaatiokyvyn heikentyminen/ sanojen löytämisen vaikeutuminen.
Sitten tulevat vaikeudet tehdä päätöksiä ja ratkoa ongelmia.
Sitten ajan- ja paikantajun heikentyminen.
Hankala oire on rahankäytön vaikeus ja kellojen ymmärtäminen.
Tämä on aika jännä juttu. Yhteen aikaan ajokorttitodistusta varten -
piti piirtää kello, -
jossa viisarit näyttivät kymmentä yli kymmenen.
Ensin pidin sitä niin helppona, että kaikki sen osaavat.
Sitten huomasin, että näin ei ole. Ensin kellotaulu numeroineen.
Sitten lyhyt viisari vähän yli 10:n ja pitkä viisari 2:n kohdalle, -
siis klo 10:10, niin yllätys, yllätys: -
monet ikäihmiset eivät suoriutuneet tehtävästä.
Ihan yksinkertainen testi.
Voi olla myös vaikeaa ymmärtää esineiden käyttötapoja/toimintaohjeita
Laitetaan pesty pyykki jääkaappiin tai jotain merkillistä, -
joka paljastaa, ettei ole kaikki kohdallaan.
Sitten ovat hienomotoriikan heikentyminen ja vireystilan vaihtelut.
Nämä ovat työntekoa haittaavia muistisairauden oireita.
Lisäksi voi ilmetä mielialamuutoksia -
ja selittämätöntä ahdistuneisuutta.
Joskus sekavuutta, aika yleisesti epäluuloisuutta ja pelokkuutta.
Aloitekyvyn heikentyminen voi olla oire - ja harhaisuus.
Se on aika yleistä. Harhoista ei yleensä puhuta. Monilla niitä on, -
mutta skitsofreenikon leiman pelosta niistä ei sanota mitään.
Silti niitä voi olla aika paljonkin.
Monilla on sairauden tunnottomuus eli ei oivalla itse tilannetta.
No, tässä on kuitenkin oltava optimisti, -
koska hyviä esimerkkejä työelämän jatkumisesta on olemassa.
On paljon nuorella iällä muistisairastuneita, -
jotka ovat voineet jatkaa jonkin aikaa töissä.
Monet työnantajatkin suosivat heidän työssäoloaan.
Muokataan työnkuvaa - ja he ovat usein erinomaisia työntekijöitä.
Muistisairaus pitäisi nähdä ihan samanlaisena sairautena -
kuin muutkin työkykyyn vaikuttavat sairaudet, esim. tenniskyynärpää.
Siitä ei saisi aiheutua mitään leimaa.
Jotta asenteet muuttuisivat, tarvitaan lisää myönteisiä esimerkkejä -
myös julkisuudessa siitä, että lievästi muistisairaiden työ jatkuu.
Tämä olisi tärkeä asennekysymys.
Totta kai osa sairaista on helpottunut päästessään pois töistä, -
jos kovasti ahdistaa koko ajan.
Diagnoosiin on voinut kulua paljon aikaa, -
ja työskentely on voinut olla raskasta muistisairaana.
Ei myöskään itseään pidä pakottaa jatkamaan töissä, -
jos tilanne kerta kaikkiaan ahdistaa.
Tulevaisuudessa toivottavasti muistisairaus voidaan havaita -
jo niin varhain, että oireet eivät edes näy työssä.
Tämä tuo tietenkin mukanaan eettisiä kysymyksiä -
eli mitä sitten, jos se näkyy vaikka geeneissä?
Jos ei vielä ole oireita, -
tulisiko tämä kuitenkin huomioida työelämässä? Hyvä kysymys.
Geenitietoja ja biomarkkereita kerätään kaikkialla kauppatavarana.
Suomessakin niitä kerätään, ja Viron valtio tienasi rahaa -
myymällä virolaisten geenitiedot muistaakseni Amerikkaan.
Kannattaa vähän miettiä, että kun asiat kehittyvät, -
se voi olla hyvä diagnoosin ja potilaan auttamisen kannalta, -
mutta nämä eettiset kysymykset. Olen alkanut miettiä, -
kenelle kannattaa geenitietonsa antaa, jos kenellekään.
En vastusta tutkimusta eikä eläkeläiselle kai ole niin väliä, -
mutta työelämässä olevalle...?
Kuka tietoja voi katsoa? Mikään turvajärjestelmä ei ole täysvarma.
On harkittava itse, mitä tekee.
En halua mitenkään boikotoida geenitutkimusta.
On tärkeää toisaalta, että sieltä saadaan uusia hoitoja.
Voi olla hyvinkin merkittävää, mutta vähän alkaa mietityttää, -
kun katsoo nykyisiä tietosuoja- asioita.
Jos sanotaan, etteivät tiedot mene eteenpäin, niin miten varmaa se on?
Ihmisistä on kyse sielläkin, ja ihmiset tekevät tunnetusti virheitä.
No, osa työikäisistä sairastuneista voi järkyttyä, -
kun sairaus estää toteuttamasta tulevaisuuden suunnitelmia.
Tämä on raskas asia ja voi aiheuttaa pahaa masennusta.
Monet ehkä aikovat eläkkeellä matkustella maailmalla -
ja elää vapaammin. Rahaakin on siihen säästetty.
Sitten tuleekin sairaus. Se on valtava kriisi.
Sekin on asennekysymys. Elämä ei kuitenkaan pääty siihen.
Monet työikäiset muistisairaat harrastavat -
ja ovat yhteiskunnallisesti aktiivisia hyvinkin pitkään.
Tässä auttaa suku, perhe- ja ystävä- verkosto ja myönteinen asenne.
Jos joutuu vanhasta harrastuksesta luopumaan sairauden takia, -
niin tilalle voi löytyä uusi, joka sopii hyvin.
Työikäisiä muistisairaita on Suomessa noin 7 000.
Osa pystyy jatkamaan työssä ainakin jonkin aikaa diagnoosin saatuaan.
Kaikissa ammateissa se ei silti valitettavasti ole mahdollista.
Osa kumppaneista käy töissä -
ja toimii omaishoitajana illat ja viikonloput. Nostan heille hattua.
Suomessa tuhannet tekevät -
ympärivuorokautista lähihoitajan työtä. Se on kyllä rankkaa!
Kansantaloudellisesti se on miljardien hyöty yhteiskunnalle.
Kun otetaan vastuuta ja hoidetaan läheistä/aviopuolisoa, -
niin se todella ansaitsee hatun noston.
Heitä tulisi tukea ja järjestää heille vuorotteluhuilitaukoja, -
kuntoutusta ym. Tähän yhteiskunnan todella kannattaisi panostaa -
paljon enemmän kuin nykyään tapahtuu.
Omaishoitajana olo on kova paikka. Se on suuri rakkauden teko myös.
Siinä menettää pikku hiljaa keskustelu- ja elämänkumppaninsa.
Hän ei ehkä tunne sinua enää. Arjen asioita ei voi enää jakaa -
eikä niistä keskustella samalla tavalla. Vastuu kumppanista kasvaa.
Osa ryhtyy kokopäiväiseksi omaishoitajaksi lopulta.
Muistisairaiden on syytä myös alku- vaiheessa hoitaa paperit kuntoon.
Testamentit ym. silloin, kun vielä voidaan harkita asioita kunnolla.
Olisi hyvä, että ne olisivat kunnossa ja tallennettuna.
Nyt suunnitellaan sähköistä järjestelmää näiden tallentamiseen.
Ne voi antaa myös luotettavalle juristille tai muulle, -
jotta on selvät sävelet eikä tule perintöriitoja/epäselviä tilanteita
Oikeudellinen ennakointi on siis erittäin tärkeää.
Kun diagnoosi tulee, kannattaa tehdä edunvalvontavaltuutus -
ja varautua tulevaan. Nämä ovat eteneviä sairauksia -
- joskus hitaasti, joskus nopeasti eteneviä.
Diagnoosista huolimatta ei pidä masentua ja heittää pyyhettä kehään.
Aivoterveydestä kannattaa huolehtia siinäkin vaiheessa.
Kannattaa siis tehdä toimintakykyä ylläpitäviä asioita.
Mitä ne ovat? Syödä terveellisesti ja nukkua riittävästi.
Siitä syvän unen tärkeydestä puhuttiin jo aiemmin.
Aivojen pesuviemäriverkosto toimii, eikä lisää kuona-aineita kerry.
Nämä auttavat sairastunutta diagnoosin jälkeenkin -
ja hidastavat muistisairauden etenemistä.
Työikäisille muistisairaille ja läheisille on myös paljon tukea, -
jota pitää osata hakea eikä heittäytyä sankariksi, -
ja ajatella, ettei itse tarvitse tukea.
Silloin hoitava omainen/läheinen palaa usein loppuun.
Se ei ole tietenkään toivottavaa.
Sitten tärkeä asia, jota haluan painottaa.
Muistisairaudet etenevät. Niitä tulee lisää. Väestö vanhenee.
Todennäköisesti ne absoluuttisestikin lisääntyvät, -
mutta nykyään tiedetään, että noin puolet niistä olisi ehkäistävissä.
Tämä on huima juttu! Tästä on saatu aivan tuoretta tutkimustulosta -
ihan viime viikkoina syksyn 2020 aikana.
On 12 kohdan riskiryhmä. Tästä voi yleisesti sanoa, -
että dementialle altistavat samat terveyserot, -
jotka ovat monien muidenkin rappeumasairauksien takana.
Tämä on johdonmukaista ja loogista.
Ensi jaksossa paneudutaan tarkemmin näihin yksityiskohtiin -
ja siihen, miten näitä voisi estää.
Melkein puolet dementioista olisi siis ehkäistävissä.
Tämä on hämmästyttävää ja muistuttaa vähän sitä, -
että noin puolet aikuisiän diabeteksista on estettävissä.
Tästä siis tarkemmin seuraavassa jaksossa.
Kiitos, kun olit mukana Herra käyttää lääkäriä -ohjelmassa!
Jatkossa syvennymme siihen, -
miten voit itse ehkäistä muistisairauksia -
ja pitää aivosi hyvässä iskussa.
On siis kovin tärkeitä asioita tulossa seuraavissa osioissa.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare