Kansanedustaja, lääkäri, gynekologi Sari Tanus, -
tervetuloa tähän ohjelmaan! - Kiitos.
Sinähän hoidat silloin tällöin vastaanotolla 2 ihmistä yhtä aikaa:
iloista äitiä, joka odottaa kohdussa pomppivaa ja riehuvaa vauvaa.
Tämä on upea tilanne.
Itse muistan, kun olin keisarin- leikkauksia assisteeraamassa.
Miten upeaa, kun kohdusta pulpahti suloinen vauva!
On se niin upeaa tuo raskaus, lapsen saanti ja äidiksi tuleminen!
On sääli, että yhteiskuntamme on vähän perhe- ja lapsivastainen.
Olet toiminut järjestössä, joka tukee abortin läpikäyneitä.
Kertoisitko siitä jotakin? - Joo. Tampereelta on Ituprojekti alkanut.
Toimintaa on jo monessa eri kaupungissa.
Jos joku tulee yllätysraskaaksi ja kokee siitä paniikkia/hätää, -
meillä on valtakunnallinen päivys- tysnumero, johon voi soittaa -
ja kertoa tilanteensa, huolensa ja esittää kysymyksensä.
Näin saa jo oikeaa tietoa myös vaihtoehdoista.
Toki sinne voi sopia ajan ja mennä henkilökohtaiseen keskusteluun.
Tietysti päätös on tytön/naisen, miten raskauden suhteen toimii, -
mutta siellä tuetaan myös vaikeassa tilanteessa raskautta jatkavia.
Olen ollut jopa synnytyksissä mukana. - Ahaa.
Siellä on vertaistukiryhmiä myös abortin läpikäyneille.
Siellä on ollut hyvin monenikäisiä. - Joo.
Taitavat olla yli 80-vuotiaita vanhimmat, -
jotka ovat ottaneet yhteyttä, vieläkö voi tulla.
Aborttiinhan liittyy hyvin monia tunteita.
Tilanteet ovat ehkä olleet hyvin erilaisia. Usein on ahdistusta, -
syvää surua, kaipausta, ikävää, epämääräistä pahaa oloa.
Näitä eri tuntemuksia käydään läpi.
Tietysti abortin aikainen tilanne käydään läpi, -
mutta myös tunteita ihan järjestelmällisesti, psykologisesti.
Sitten vertaistukiryhmän viimeisellä kokoontumiskerralla on -
mahdollisuus myös ehtoolliseen. Tällainen tilanne on järjestetty.
Mennyttähän emme takaisin saa. Tehtyä ei saa tekemättömäksi, -
mutta myös anteeksiantamisen/- saamisen mahdollisuus on mukana.
Eli syyllisyydestä voi vapautua ja anteeksianto on myös tarjolla.
Siten tavallaan... Tosi monia kokemuksia on siitä, -
kuinka pääsee vapaaksi taakasta ja elämään vapaampana eteenpäin.
Ja siellähän on paljon syntynyt runoja, lauluja ja kirjoitelmia, -
mitä äidit ovat kurssin aikana tai sen jälkeen tehneet.
Ne ovat kyllä hyvin koskettavia. - Joo, tosi tärkeää toimintaa.
Hieno kuulla, että se on noin saatavilla.
Internetistä löytyvät yhteystiedot ja numerot, joihin voi soittaa.
Tämä tiedoksi kaikille. Tämä on hyvin tärkeää abortin tehneille.
Niitä on kymmeniä tuhansia. Esim. Japanissa on muistolehtoja.
Siellä voi muistella. Ei-kristittynä maana sielläkin ymmärretään -
asian merkitys ja laajuus. - Kyllä, ja on Suomessakin.
Se on niin laajaa, että varmaan lähes joka työpaikasta, -
joka seurakunnasta löytyy niitä, -
joilla abortti on henkilö- kohtaisessa historiikissa.
Tai jollain läheisellä on tai on työelämässä joutunut näkemään.
Tavallaan abortti nykyään Suomessa koskettaa hyvin monia.
Olen seurakuntaakin ja pastoreita rohkaissut siihen, -
että näistä keskusteltaisiin ja näitä tuotaisiin esiin.
Varsinkin, jos meillä on äitejä ja miksei isiäkin, -
jotka osallisina kantavat taakkaa ja murhetta tämän vuoksi.
On valtava etuoikeus, jos pääsee taakasta vapautumaan.
Tietysti kristinusko on ihan ainutkertainen siinä.
Vapahtajamme kuoli ristillä kaikenlaisten rikkomustemme vuoksi.
Toisaalta Hän ei tarjoa vain anteeksiantamusta, -
vaan kivun ja ahdistuksen kautta -
Jumala todella tänäkin päivänä luo uutta.
Monista elämässä vaikeita jaksoja ja näitäkin kokeneista -
tulee usein aivan loistavia tukihenkilöitä -
ja avuksi ja tueksi seuraaville sukupolville.
Meillä on kristinuskossa armollinen Jumala, -
joka antaa anteeksi synnit ja pahat teot.
Veriruskeat syntimmekin tulevat Raamatun mukaan villanvalkoisiksi.
Anteeksiannettu on anteeksisaatu. Niitä ei enää tarvitse muistella.
Ei Jumalakaan niitä muistele. Tämä on hyvin tärkeä vapauttava asia -
abortin läpikäyneille, etteivät he katkeroidu ja käperry -
omaan kuoreensa ilman apua. Puheet siitä, ettei se ole yhtään mitään, -
eikä sitä tarvitse käsitellä, niin ei se niin ole.
Kaikkien asia pitää huomioida huomaavaisesti -
ja johdatella anteeksiantavan Vapahtajan luo.
Joo, ja vaikka monet ovat sanoneet, -
että se meni niin nopeasti eikä tuntunut missään, -
niin miten on vuosien päästä? Tapahtuu jotain elämässä, -
niin sieltä nousevatkin mielen tai kehon tuntemukset.
Joillakin voi olla jo lapsenlapsi tietyssä iässä.
Sitten tulee joku signaali ja muistot palaavat.
Siksi sanoisin naisille, ettei kannata sanoa, ettei tuntunut missään.
Se voi nousta 10, 20 tai 40 vuoden päästä.
Kyllä raskaus aina vaikuttaa naiseen ja jättää jälkensä.
Joo, kuten sanoit, jopa 80-vuotiaita voi tulla -
käsittelemään tämmöistä tapausta.
Meidän pitää huomioida ihmisten tunteet -
ja syntien anteeksijulistamisen tarve. Se on äärimmäisen tärkeää.
Sillä on iankaikkiset vaikutukset. - Kyllä. Olen toiminut -
Ituprojektin ohjausryhmässä vuosia.
Esim. yksi meidän eläköitynyt psykologi sanoi, -
että hän on vuosikymmenten ajan kuunnellut tarinoita, -
mutta myös se ymmärrys... Jos abortti on joskus tehty, -
niin se voi vaikuttaa hyvin paljon syvemmin ja laajemmin, -
kuin useimmat ehkä ajattelevat. Se voi olla syömishäiriön takana, -
epämääräistä ahdistusta/masennusta. Ehkä ei tiedetä abortista lainkaan.
Tai vaikka se olisi esiin nostettukin, se jää liian sivurooliin.
Siksi, jos tätä historiikkia on, on tärkeää käydä se kunnolla läpi.
Ajattelen, että nykyisestä nuorten pahoinvoinnista osa kyllä liittyy -
hyvinkin tämmöisiin elämäntilanteisiin.
Joo, varmasti näin on ja hyvä, että otit tuon esiin.
Kun lääkäri ottaa esitiedot, niin nämä pitäisi siinä sondeerata, -
eikä vähätellä näitä todella isoja asioita. - Joo, joo.
Ne ovat elämän ja kuoleman kysymyksiä. - Kyllä.
Tuossa tuli tämä elämän toisessa päässä...
Sinä varmaan törmäsit eduskunnassa eutanasialakihankkeen käsittelyyn?
Kyllä. - Se oli varmaan aikamoinen tilanne myös.
Kyllä oli. Mehän joku vuosi sitten keräsimme kansalaisaloitteeseen -
omantunnonvapausnimiä ja sitä käsiteltiin eduskunnassakin.
Kansalaisaloitteen tarkoitus oli, että saisimme avattua -
opiskelu- ja työpaikat ja uralla eteneminen kaikille.
Heillekin, jotka eivät eettisistä/ uskonnollisista syistä voi -
tai halua elämää lopettaa. Silloin Suomessa oli kyse abortista, -
mutta ajateltiin, että se liittyisi myös mahdolliseen eutanasiaan.
En silloin arvannut, että se tuli niinkin nopeasti. - Joo.
Jo nyt saman hallituskauden aikana -
eutanasia-aloite oli eduskunnan käsittelyssä.
Kyllä se oli varsin merkillistä, kun eduskunnassa kävi myös -
Right-To-Die -järjestön kansainvälinen johtaja, -
joka kertoi toteuttaneensa eutanasiaa Hollannissa jo paljon ennen, -
kuin se on ollut laillinenkaan. Häntä kuunnellessani mietin, -
miten on mahdollista, että hän lääkärinä on voinut toimia näin?
Miten häneltä ei ole otettu lääkärioikeuksia eikä syytetty -
ja tuomittu tästä toiminnasta? Nyt hän kiertää maailmaa -
eutanasian "ilosanoman" kanssa. Tämä kertoo vaan siitä, -
että ihmisten mielenlaatu ja ajatuksen kulku muuttuu.
Kun elämää ei oikeasti arvosteta sen alku- tai loppupäässä, -
silloin ihminen voi kyllä kieroutua ajattelussaan.
Silloin elämän lopetus ihan suunnitellusti on jopa näin käsillä, -
että siitä ikään kuin ylpeänä kerrotaan. - Joo, tämä on -
hyvin merkillinen ilmiö, osittain hyötyajattelua.
Ranskan presidentti Pompidoun aikana -
oli tämmöinen Jacques Attali, hänen oikea kätensä, joka elää yhä.
Hänen mukaansa terveydenhuolto- kuluista 50 % syntyy -
elämän viimeisinä 6 kk:na. Katkai- semalla sitä tulisi paljon säästöä.
Taustalla on bisnesidea ja hyötynäkökulma, -
vaikka asianajajat eivät itsekään sitä ymmärrä. - Joo.
Kyllä tämä on ymmärtänyt, että kansainvälisissä kokouspöydissä on -
jo tuotu lukuja, paljonko eutanasialla on säästetty -
vs. hyvä laadukas saattohoito.
Kyllähän maailma on kovaksi ja karmeaksi menossa.
Olen sanonut, että ymmärtävien ja elämää arvostavien kristittyjen -
pitää oikeasti ojentautua ja lähteä liikkeelle.
Meillähän on tosi hyvä äitiyshuolto.
Huolehditaan odottavista äideistä, synnytyksistä, -
tarkasti seurataan ja autetaan.
Minusta yhtä tarkasti pitäisi huolehtia loppupäässä, -
että kaikilla tarvitsevilla olisi hyvä, laadukas saattohoito -
saatavilla kaikkialla Suomessa. Siihen ei kuulu -
toisen elämän tarkoituksellinen lopettaminen.
Saattohoito menettäisi merkityksensä. Kiinnostavaa, -
kun viime viikolla sain tiedon Irlannista.
Siellä nyt tulee Suomeakin liberaalimpi aborttilaki.
Siellä on selvinnyt, että vain 5 % terveydenhuoltohenkilöistä -
haluaa tehdä abortteja. Siellä ollaan paniikissa, miten lain käy, -
kun kukaan ei tee niitä.
Ilmapiiri on sellainen, että pitäisi pakottaa.
Maailmassa on muistaakseni 3 maata, joissa henkilöstö pakotetaan.
Sairaalassa ei saa kieltäytyä: Suomi, Ruotsi, Tshekin tasavalta.
Irlannissa lainsäätäjä on tavallaan paniikissa, -
kun vain 5 % on ilmoittautunut tekemään abortteja.
Aikanaan Suomen gynekologiyhdistys vastusti yksimielisesti aborttia, -
koska ne tiesivät seuraukset.
Kun se meni läpi, ne sanoivat, ettei kukaan saa kieltäytyä.
Jaetaan se taakka. Tämä omantun- nonvapaus oli myös eduskunnassa.
Joo. Tässä yhteydessä Lääkäriliitto otti kantaa siihen, -
että voi saada hyvän gynekologi- koulutuksen osallistumatta näihin.
Paljon puhuttiin hiljakkoin Argentiinasta.
Niin meillähän on esim. Uruguay Etelä-Amerikassa, -
jossa laillistettiin joitakin vuosia sitten abortti.
Samalla siellä selkeästi ilmaistiin, -
että hoitohenkilökunnalla on oman- tunnonvapaus elämän lopetukseen.
Nyt eletään 2020-lukua.
Kyllä meillä silloin tyttöjen/nais- ten terveydenhoidon pitää olla -
sillä tasolla, että hoidamme ehkäisyasiat -
ja muut seksuaaliterveysasiat niin, -
ettei abortin tarvitse olla mietittävässä valikoimassa mukana.
Meillä on keinoja huolehtia tytöistä/naisista niin, -
että näin ikävää ei tarvitse kokea. Itse näen, -
että mikä tahansa alempi tavoite ei ole riittävä 2020-luvulla.
Joo, keinoja on ja resurssejakin on, mutta ei se vielä ihan toimi.
Koululuokallinen häviää päivittäin aborteissa. Se on surullinen asia.
Samaten ajattelen, kun mietitään saattohoitoa. - Joo.
Meillä on ikäihmiset, jotka eivät todella ole vain menoerä, -
vaan monesti ovat aktiivisia toimijoita.
Heillä on paljon annettava vielä silloinkin, -
kun he tarvitsevat tukea, apua ja hoitoa ehkä sänkyynkin.
Silti ajattelen, että nuoremmille on paljon annettavaa.
Kyllä tehtävämme on hoitaa mahdollisimman hyvin -
heidän tarpeensa ihan loppuun asti. - Tässä tulee esiin se, -
että monet ikäihmiset kokevat itsensä tarpeettomiksi.
Siitä on päästävä eroon, koska he ovat merkittävä voimavara.
Jos se ilmapiiri pääsee vallalle... Eräs asiantuntija Hollannista -
kertoi täällä käydessään, että 80- vuotias isoäiti halusi eutanasiaa,-
koska hän huononevan näön takia ei enää näe lapsenlapsiaan.
Lapsenlapset itkivät: "Ei mummi, ei, ei!" Ne vastustivat, -
koska mummin olemassaolo oli niin tärkeä.
Varttuneet seniorit ovat erittäin vahva voimavara yhteiskunnassamme.
Kyllä, juuri näin. Ja heillä on erittäin paljon annettavaa. - On.
Mutta eutanasiasta Euroopassa tiedämme, -
että missä sille on raotettu vähänkään ovea, -
niin se on tullut ja levinnyt omalla dynamiikallaan.
Tilanteet, joissa eutanasiaa on käytetty, -
ovat laajentuneet tavattoman paljon, -
myös dementikoihin ja kehitys- vammaisiin.
On Euroopassa nyt jo oikeuden- käyntejä sen takia, -
että joku on joskus allekirjoittanut -
tietyssä tilanteessa haluavansa eutanasian.
Kun se tilanne on tullut, hän ei ole halunnutkaan.
Silti se on tehty. Muitakin tilanteita on ollut, -
jossa arviointineuvoston mukaan kriteeritkään eivät ole täyttyneet.
Kun elämä on lopetettu, eutanasia tehty, ihminen ei palaa.
Mutta väärinkäytöksiä on tullut ja tulee yhä enemmän.
Siksi ainoa keino eutanasian suhteen on, -
ettei sille ovea yhtään raoteta.
Siitä on pidettävä Suomessakin huolta. - Se on juuri näin.
Kirjoitin TV7:n julkaiseman kirjan "Eutanasia - Lopullinen ratkaisu?"
Juuri tätä käyn läpi. Minulla on paljon tuttuja Hollannissa.
Sieltä on tullut puhujavieraita. Se on kyllä päässyt täysin irti.
Siellä 200 lääkäriä osti koko etu- sivun maan suurimmasta lehdestä.
Siinä ne sanoivat, että nyt on pullon henki päässyt irti.
Dementikkojen surmaamisesta on tullut rutiinia.
Emme halua enää tätä.
Siellä on myös eutanasiaa ajava järjestö, -
jossa on enemmän jäseniä kuin missään puolueessa. Siis paljon!
1/2 vuotta jäsenenä ollut yli 18-vuotias, -
saa kirjekuoressa tappavat pillerit "jäsenetuna".
Tämä on mennyt tämmöiseksi.
Täällä ei oikein aina tiedetäkään, mitä Benelux-maissa tapahtuu.
Siitä on tullut täysin villiä toimintaa: kuolema pyynnöstä.
Kuolema pyynnöstä ja mielestäni Hollannissa on käsittelyssä, -
ettei välttämättä tarvittaisi edes mitään diagnoosia tai vaivaa.
On käsittelyssä aloite, että jos ihminen kokee -
riittävän pitkään jo eläneensä ja haluaa lopettaa elämän.
Monesti on keskusteltu, mikä olisi "sopiva" ikä.
75 vuotta? Entä, jos joku tykkää, että 55 vuotta on riittävästi?
Mutta kun ovea on avattu, niin jatkumo on.
Ja sitten tulee yhdenvertaisuus:
jos tuo sai eutanasian tuolla, miksen minä tällä?
Melkoista mestarointia. - On. Ministeri Edith Schippers ehdotti,-
että raja on 70. Jotkut järjestöt nostivat metelin, -
että pannaan 75, ettei halveksita vanhuksia.
Jotkut 55-vuotiaat kokevat, että elämä on eletty.
Eletty elämä -diagnoosi riittäisi.
Sitä paitsi tarvittava diagnoosi oli milloin mitäkin.
Monella iäkkäällä on inkontinenssia ym., niin se latinaksi ja numero, -
niin läpi menee. Koko asiasta tulee kuin teatteria. - Joo.
Kun meilläkin eutanasia-aloitetta käsiteltiin ja nimiä kerättiin, -
niin monet allekirjoittaneet eivät lopulta tienneet, -
mitä allekirjoittivat. Keskusteluissa ilmeni, -
että nykyään normaalista lääkärin ja potilaan välisestä sopimisesta -
ja vuorovaikutteisesta hoidon suunnittelusta he eivät tienneet, -
että tämä ei kuulu eutanasiaan. Lääkäri potilaan kanssa miettii, -
mitä hoitoja aloitetaan/ei aloiteta. Vastoin tahtoa ei aloiteta.
Jos ei haluta hengityskonetta, -
suonensisäisiä lääkityksiä tai sydänpysähdyksessä elvytystä, -
niin siitä voidaan tehdä merkinnät. Näin ei myöskään pitkitetä elämää, -
jos potilas ei halua. Hyvä hoito elämän loppuun asti -
ilman turhaa pitkittämistä on jo nykyään normaalia käytäntöä.
Se on ollut onneksi sitä jo pitkään.
Joo, mutta monet eutanasiaa kannattaneet kannattivat näitä -
eivätkä ymmärtäneet, että se on tarkoituksellista surmaamista.
Sitä se on. Ja myytti kivusta, jota ei voi hoitaa, elää sitkeästi.
Palliatiivisen anestesian voi tehdä.
Kyllä. Meillä on niin monia metodeja hoitaa erilaista kipua.
Ymmärrys kivun synnystä ja erilaisista kivuista on ihan eri nykyään -
kuin 10 vuotta sitten. Se ei ole vain tabletteja ja injektioita, -
kehoon laitettavia lääkkeitä, joilla kipua voi hoitaa.
On paljon eri metodeja. Moniin muihinkin oireisiin on lievitystä.
Ja kuten sanoit, jos tuntuu, etteivät ne riittävästi auta, -
niin sitten sedaatiossa laitetaan potilas nukkumaan joksikin aikaa.
On paljon kertomuksia elävästä elämästä, -
että esim. 1-2 vrk:n sedaation jälkeen elimistö on rauhoittunut.
Ehkei särkylääkkeitäkään enää ole tarvittu niin paljon. - Joo.
Sedaatioon laittokaan ei tarkoita siellä viikko tolkulla oloa.
Voi olla jaksottain, vain yöajat tai näin.
Se on aivan kuten sanoit. Lääkärit eivät halua surmata potilaita.
Hollannissa 20 % kieltäytyi ehdottomasti.
Ne, jotka joutuvat sitä tekemään, vihaavat sitä, eivätkä halua tehdä.
Tämä tulee kuulemma niitten yöuniin painajaisina.
Ei yhtään ajatella sitä, että lääkäri joutuu päättämään siitä, -
siis kirjoittamaan teloitusmääräyksen ja tekemään sen murhan itse.
Ei toisen surmaaminen ole ihmiselle mikään rutiinijuttu.
Siinä vaan heitetään lääkärin päälle se taakka.
Olin Lääkäriliiton valtuuskunnassa.
Siellä oli tasan yksi, joka kannatti eutanasiaa.
En sano nimeä, mutta siitä näkyy, etteivät lääkärit halua. - Joo.
Tietysti silloin, kun on nuorempi ja terve, -
voi helposti sanoa, että jos tapahtuu näin eikä pysähdy miettimään, -
ettei halua olla vaivaksi ja saa tehdä mitä vain.
Mutta elämän loppujakson lähesty- essä usein elämänhalu lisääntyykin.
Toisaalta, mitä vaikeat jaksot voivat tuoda/avata loppupuolellakin, -
niin se on mysteeri. Olisi edes- vastuutonta katkaista loppua pois.
Kyllä rohkaisen ja kannustan läheisiä.
Syöpää, parantumatonta tautia -
tai vaikeaoireista tautia sairastavaa -
kannattaa mennä tapamaan, mennä lähelle.
Mennä kuulolle ja jakaa asioita.
Sieltä voi tulla niin arvokkaita päiviä ja viikkoja, -
ettei sitä ehkä vuosia aiemmin ole miettinytkään.
Loput viikot/kuukaudet voivat olla elämän arvokkaimpia, -
kun voi vielä tavata ystäviä, tuttuja ja omaisia.
Jokainen päivä on liian arvokas leikattavaksi pois.
Ei kenelläkään ole oikeutta siihen. Se on mandaatin ulkopuolella.
Tähän liittyy vielä iankaikkisuusnäkökulma.
Iso-Britanniassa on ollut näitä Hospice-hoitokoteja kauan, -
ja vapaaehtoistoiminta hyvää. Tutkimus osoitti, -
että briteistä puolet sai välinsä Jumalan kanssa selviksi, -
kun jäljellä oli vain päällä katto ja peitto, ei muuta.
Golf, huvilat, autot oli viety pois.
Silloin keskusteltiin Jumalan kanssa ja puolet sai asiansa selviksi.
Kyllä vanheneminen on Jumalan suunnitelma.
Meitä riisutaan iankaikkisuuteen. Alastomina tulimme ja niin menemme.
Tämän vaiheen poisriistäminen sherry-lasi kädessä -
Sinatran My Way:n soidessa päätös kuolemasta itse tehtynä -
ei ole se oikea tapa. Sveitsin itsemurhaklinikoilla tapahtuu näin.
Joo. Siellä klinikka käy palvelemassa myös kotona. - Joo.
On klinikoita, jotka pelkästään käyvät lopettamassa elämää.
Kuten sanoit, tämä monien käyttämä mahdollisuus saada asiat selviksi -
paitsi läheisten myös Jumalan kanssa.
Kun ahdistus ja pelko rajan yli siirtymisestä häviää, -
usein oireetkin lievittyvät.
Paitsi, että kuolevan saattohoito on saatava laadukkaaksi -
ja monipuoliseksi kaikkialla Suomessa, -
niin läheisten kohtaamiseen tulisi kiinnittää enemmän huomiota.
Usein minusta tuntuu, että he jäävät liikaa yksin -
ahdistuksen ja kivun kanssa, kun näkee läheisen kärsivän.
Omaisten ja läheisten kohtaaminen on saatava paremmalle tolalle.
Se on erittäin tärkeää. Ei heti tule ajatelleeksi sen merkittävyyttä.
Yli rajan siirryttäessä se on kuin pelottava hyppy tuntemattomaan, -
että silloin näistä keskusteltaisiin. Hyvä, että tämä tuli esiin.
Kiitos, Sari Tanus, kollega, kansanedustaja, gynekologi!
Oli hienoa, että kiireiltäsi ehdit näistä asioista keskustelemaan.
Eduskunnassa on vireillä paljon merkittäviä asioita.
Niistä voimme puhua toiste. - Tehdään niin.
Kiitos, kun olit mukana tässä ohjelmassa.
Jos haluat tukea näiden ohjelmien tuottamista, -
niin voit soittaa numeroon 0600-10177. Tuki on noin 12 euroa.
Voit myös laittaa maksun ruudussa näkyvälle tilille.
Laita siihen ruudussa näkyvä viite, niin se ohjautuu näille ohjelmille.
Kiitos, kun olit mukana.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare