Hyvät katsojat! Tervetuloa Herra käyttää lääkäriä -ohjelmaan!
Olemme näissä jaksoissa puhuneet vitamiineista, hivenaineista, -
antioksidanteista ja välttämättömistä ravinteista.
Kiinnostava kysymys on myös, -
mitä ihmiset ja eläimet mahtoivat syödä paratiisissa -
ennen syntiinlankeemusta ja ennen kaikkea ennen vedenpaisumusta, -
jossa koko maailma muuttui.
Raamatun mukaan siellä syötiin viheriäitä ruohoja, hedelmiä, -
siis kasveja ja hedelmiä. Miten niillä pärjättiin?
Saiko niistä tarpeeksi antioksidantteja, vitamiineja, -
hivenaineita, välttämättömiä ravinteita, rasvahappoja ym.?
Toki sai. Kyllä nykyäänkin monet syövät kasvisravintoa -
ja voivat ihan hyvin. Siinä on näet kaikkea tätä tarpeeksi.
Ehkä ennen syntiinlankeemusta kasvikunta oli rikkaampi tässä, -
ja kaikki eläimetkin saivat niistä riittävästi ravintoa, -
jota ne nyt eivät välttämättä saa langenneessa maailmassa.
Mielenkiintoista myös on, että Raamatussa on hyvin paljon tietoa -
arvokasta ja kiinnostavaa tietoa. Mm. juutalaiset nuoret, -
jotka vietiin Baabelin hoviin palvelemaan kuningasta.
He sanoivat, etteivät he halunneet saastuttaa itseään -
kuninkaan pöydän ruoalla ja viinillä.
He halusivat vihanneksia ja vettä. Sitten heitä tarkkailtiin -
ja he voivat pulskasti sen jälkeen, kuten Raamatussa todetaan.
Paratiisissa ei siis grillattu lihaa eikä makkaraa.
Siellä syötiin hedelmiä ja vihanneksia ja voitiin oikein hyvin.
Tässä yhteydessä on vähän hupaisaa, kun Darwiniin uskovat sanovat, -
että esim. ihmisaivot kehittyivät vasta, -
kun ihminen oppi paistamaan lihaa, mikä sinänsä on aika hupaisaa.
Kyllähän tutkimukset ovat osoittaneet, -
että kasvisravinnolla eletään pidempään, voidaan paremmin -
ja on mm. vähän muistisairauksia.
Silti ei ole rikos syödä lihaa. Paavali sanoo, -
että syökää kaikkea, mitä lihakaupassa myydään.
Ravitsemuskysymykset ovat aina kiinnostaneet -
ja niistä on tehty jopa eräänlaisia "uskontoja".
Jotkut käyttävät nykyään luolamies- dieettiä ja syövät vain lihaa -
ja on kaikenlaisia erityisjärjestelyjä.
Ihmiset mielellään menevät uskomuksiin -
ja vakuuttelevat itselleen löytäneensä viisasten kiven -
tai joku aine, tietty vitamiini, esim. yliannos D-vitamiinia -
ratkaisisi kaikki ongelmani. Se on hyvin inhimillistä.
Silloin ei usein ymmärretä kokonaisuutta, jossa elämme.
Kaikkia tarvitaan: vitamiineja, hivenaineita ja antioksidantteja.
Järjestelmän salaisuus on, että niitä tarvitaan -
oikeassa keskinäisessä suhteessa -
ja niin niitä saa parhaiten ihan tavallisesta ruoasta.
Toistan vielä, että terve suomalainen aikuinen -
ei tarvitse purkista yhtään mitään.
Erityistilanteet, sairaudet, toipilasajat, vähäkalorinen ruoka, -
kasvuaika ym. ovat tietysti poikkeuksia.
No, miten vitamiineja ja hivenaineita saadaan?
Miten ravintoaineita tulee käsitellä, -
jotta saataisiin ne syömässämme ruoassa kaikki talteen -
ja ne olisivat mahdollisimman hyvässä kunnossa?
Sekä tuoreet että kypsennetyt kasvikset ovat -
ravitsemuksen kannalta hyödyllisiä, -
vaikka kuumentaminen vähän vähen- tääkin C-vitamiineja ja folaatteja.
Folaatithan eivät ole vitamiineja, vaan väriaineita, -
joita värillisissä vihanneksissa, kasviksissa ja hedelmissä on.
Ne ovat hyödyllisiä, mutta niitä ei silti kutsuta vitamiineiksi.
Ne ovat tavallaan antioksidantteja. Niistä tulee koko ajan lisätietoa.
Kasvisten, marjojen ja hedelmien syömistä tuoreina painotetaan.
Näin saataisiin ihan kaikki vitamiinit talteen.
Käsitys perustuu lähinnä C-vitamiini- tutkimuksiin, joissa todetaan, -
että pitkäaikainen kuumennus voi tuhota jopa puolet vitamiinista.
Säilöminen myös vaikuttaa jonkin verran C-vitamiiniin, -
mutta nopea, lyhyt kuumennus ja pakastaminen -
hajottavat vähemmän C-vitamiinia.
Sokerikin auttaa hieman C-vitamiinin säilymisessä.
Kasvisten pitempi säilytys huoneen- lämmössä, etenkin auringonvalossa,-
pienentää niiden C-vitamiini- pitoisuutta. Kauan on tiedetty, -
että perunoiden C-vitamiinipitoisuus pienenee kellarissa talvella.
C-vitamiinin ohella myös folaatit kärsivät selvästi kuumentamisesta.
Keitetyn/paistetun ruoan folaatti- pitoisuus on 30-50 % pienempi, -
mutta silti ruisleipä on paistamisesta huolimatta -
yksi suomalaisen ruokavalion tärkeimmistä folaattilähteistä.
Pääosa folaateista saadaan vihan- neksista, juureksista, marjoista -
ja hedelmistä eli kyseessä oli siis B9-vitamiini.
Muiden vitamiinien osalta -
tietoja kuumentamisen vaikutuksesta on vähemmän.
Kuumennus vaikuttaa vaihtelevasti tiamiinin ja riboflaviinin -
eli B1- ja B2-vitamiinin määriin, -
mutta kuumennuksen merkitystä on pidetty melko vähäisenä.
Viljavalmisteet, liha ja kala, jotka yleensä syödään kypsänä, -
ovat tärkeitä B-ryhmän vitamiinien -
ja monien rasvaliukoisten vitamiinien saannille.
Valmistusmenetelmän muuttaminen vaikuttaisi merkittävästi -
vitamiinien saantiin, mutta se voisi aiheuttaa ongelmia -
ruoan säilyvyyteen ja hygieeniseen turvallisuuteen.
Kuumentamisessa ei ole sinänsä mitään pahaa.
Se auttaa, että se on hygieenisempää ja säilyy paremmin.
Karoteenit, joista muutamat ovat A-vitamiinin esiasteita, -
imeytyvät yleensä melko huonosti kasviksista ja juureksista.
Yllättäen tähän pulmaan ruoan kypsentäminen kuumentamalla -
näyttää tarjoavan apua. On todettu, -
että beetakaroteeni imeytyy paremmin -
keitetystä ja muhennetusta porkkanasta kuin raa'asta.
Monia voi yllättää, että keitetty porkkana on raastetta parempi, -
jos ajatellaan beetakaroteenin imeytymistä.
Myös tomaatin lykopeeni on paremmin hyväksikäytettävää -
kypsässä ruoassa ja jopa teollisesti prosessoidussa tuotteessa, -
kuten ketsupissa, verrattuna tuoreeseen tomaattiin.
Ketsuppi onkin siis yllättäen ihan hyvä lykopeenin lähde.
Ruoan kuumennus vaikuttaa siis eri tavoin eri vitamiineihin.
Monipuolista sekaruoan syömistä suositellaan.
Se koostuu sekä kypsennetyistä että tuoreista elintarvikkeista.
Näin valmistuksen hyödyt ja haitat korjaavat ja täydentävät toisiaan -
ja kokonaisvaikutus on edullinen riittävän saannin kannalta.
Suomen kaamosmaassa ongelmallisen vitamiinin saantiin -
ruoan valmistuksella ei ole merkittävää vaikutusta.
Kasviksia, marjoja ja hedelmiä on suositeltavaa nauttia päivittäin.
Ihan makuasioiden takia osa niistä syödään mielellään tuoreena.
Jos C-vitamiinin ja folaatin (B9) saantiin -
pitää jostain syystä kiinnittää erityishuomiota, -
on tuoreiden kasvikunnan tuotteiden osuutta hyvä korostaa.
Haluan sanoa, että jos käytät ulkomaisia pakastemarjoja, -
niissä tuppaa olemaan norovirusta. Ne kannattaa pudottaa -
kiehuvaan veteen pariksi minuutiksi ennen käyttöä.
Siten norovirus eliminoidaan tuhoamatta C-vitamiineja.
Antioksidanteista puhuttiin jo aiemmissa jaksoissa.
Se on siis antioksidanttien armeija, -
joka varjelee elimistöämme ruoan siellä palaessa.
Ne ovat siis ravinnosta saatavia hapettumiselta suojaavia aineita.
Ne eliminoivat palamisessa tapahtuvien vapaiden radikaalien -
aiheuttamaa hapettumista ja härskiintymistä tai eltaantumista.
Vapaat radikaalit ovat rakenteeltaan epävakaita -
kemiallisia yhdisteitä. Ne hapettavat ympäristön molekyylejä.
Erityisen herkästi ne vaikuttavat -
arvokkaisiin monityydyttämättömiin rasvahappoihin.
Antioksidantit ovat tässä vaiheessa hyvinkin tärkeitä.
Palamisessa syntyvät vapaat radikaalit vaurioittavat -
tuman perintöainesta. Ne vaurioittavat myös solukalvorakenteita -
ja veren rasvoja kuljettavia lipoproteiineja.
Arvellaan, että näillä vaikutuksilla ne voivat aiheuttaa -
monia kroonisia sairauksia, sydän- ja verisuonitauteja, syöpää -
ja ne liittyvät mahdollisesti vanhenemiseen.
Aiemmin on todettu, että ympäristö- tekijät, kuten tupakansavu, -
säteily synnyttävät vapaita radikaaleja.
Hyökkäyksiä tulee siis vähän joka suunnalta.
Joka päivä joka solussasi tapahtuu 10 000 palamiseen liittyvää -
vapaiden radikaalien hyökkäystä.
Elimistössä on itsessään monia aineita, -
jotka toimivat antioksidantteina. Siellähän on entsyymijärjestelmät.
Sitten on bilirubiini, joka on hemoglobiinin aineenvaihduntatuote.
Albumiini ja virtsahapon suolat, uraatit, -
toimivat myös antioksidantteina muodostuen pääosin elimistössä, -
mutta merkittävä osa antioksidanteista saadaan ruoan mukana.
Nämä kaikki ovat osa antioksidanttipuolustusta elimistössä.
Ravinnon rasvaliukoisista vitamiineista tai antioksidanteista -
tärkein on E-vitamiini.
Sitä on yhdessä monityydyttä- mättömien rasvahappojen kanssa -
kasviöljyissä, täysjyväviljassa, pähkinöissä, rasvaisissa hedelmissä -
kuten avokadossa.
Myös A-vitamiinin esiasteella eli beetakaroteenilla -
ja monilla muilla karoteeneilla, kuten tomaatin lykopeenilla on -
antioksidanttivaikutusta. Vesiliukoisista antioksidanteista -
tunnetuin vihanneksissa/ hedelmissä yleinen on -
C-vitamiini eli askorbiinihappo.
Myös puhutut ravinnon fenoliyhdisteet, flavonoidit -
omaavat antioksidanttivaikutusta.
Ruoassa luontaisesti olevat antioksidantit estävät pilaantumista.
Ne on sinne laitettu siksi, että ruoka ei heti pilaantuisi.
Kemiallisesti tuotettuja antioksidantteja voidaan lisätä -
elintarvikkeisiin parantamaan niitten rasvojen säilymistä -
ja säilyttämään ruoan luonnollisia värejä.
Nämä ovat hyvin tärkeitä, että saadaan elintarvike säilymään, -
ettei se heti härskiinny.
Sen usein maistaa, jos saa esim. vanhoja pähkinöitä tms.
No, antioksidanttien vaikutuksesta terveyteen -
ja sairauksiin kiistellään kovasti, siis huom! kiistellään.
Se ei ole mikään itsestäänselvyys ja tämä koskee ravintolisiä.
Monet havainnot puoltavat käsitystä siitä, -
että antioksidanttien runsas saanti on tietysti tärkeää, -
mutta niitä saa parhaiten kasvisruoasta, -
jossa on tietysti muitakin edullisia aineita.
Mutta yllätys. Antioksidantti- valmisteilla tehdyt kokeet -
eivät ole antaneet myönteisiä tuloksia, siis lisäravinteina.
Tämä voi monia yllättää. Näyttääkin siltä, -
ettei edullisia terveysvaikutuksia saada lisäämällä keinotekoisesti -
yksittäisiä antioksidantteja isoina annoksina erityisvalmisteista.
Tämän ymmärtää seuraavasta helposti.
Oletetaan, että aineenvaihdunta- ketjussa on 30 konetta peräkkäin, -
30 robottia tuotantolinjalla. Jos yhteen kohtaan kajotaan -
lisäämällä sen toimintaa, se ei ehkä ole ollenkaan hyvä.
Se voi aiheuttaa enemmän haittaa kuin hyötyä.
Antioksidanttien vaikutus voi siis osittain perustua siihen, -
että ne säilyttävät ruokamme pilaantumattomana.
Se voi olla hyvin tärkeä vaikutus.
Tällöin on tärkeää, että saamamme antioksidantit ovat -
kiinteästi yhteydessä syömäämme ruokaan -
eikä oteta niitä purkista tai lisäravinteena.
Sydämen terveyden takia on A ja O, -
että saamme runsaasti tyydyttämättömiä rasvahappoja, -
jotta solukalvot säilyvät joustavina.
Kasvikunnasta saatavat tyydyttä- mättömät rasvahapot hapettuvat -
hyvin herkästi, herkemmin kuin tyydyttyneet.
Silloin E-vitamiinia on runsaasti tyydyttämättömiä rasvahappoja -
sisältävissä elintarvikkeissa, kuten kasviöljyssä.
Nähdään selvästi, että Jumala on laittanut esim. E-vitamiinia -
kasviöljytuotteisiin, jotta ne säilyvät.
Darvinisti sanoisi, että luontoäiti on laittanut sen sinne.
Me näemme siinä hyvän Jumalan viisauden.
Tarvitsemme sydämen takia tyydyttämättömiä rasvahappoja.
Jotta saisimme ne kunnollisina, kasviöljyyn on pantu E-vitamiinia.
Suurista ylimääräisistä antioksidanttiannoksista ei näyttäisi -
olevan hyötyä terveydelle eivätkä antioksidantit pillereinä paranna -
nautittavan ruoan ravitsemuksellista laatua.
Itse asiassa näihin sisältyy riskejä.
Rasvaliukoisten antioksidanttien liikakäyttöön sisältyy riski.
Antioksidantithan poikkeavat toisistaan siinä, -
ovatko ne vesiliukoisia vai rasvaliukoisia.
Riskaabeleja antioksidantteja ovat rasvaliukoiset.
Tämä johtuu siitä, että vesiliukoiset poistuvat -
helposti elimistöstä virtsan mukana.
Suurtenkin lisämäärien haitta- vaikutuksia on, mutta harvinaisina.
Sen sijaan rasvaliukoiset antioksidantit, -
kuten karotenoidit ja tokoferolit eli E-vitamiinit eivät poistu -
yhtä helposti, vaan voivat varastoitua elimistön rasvoihin.
Siksi niiden liikakäytössä on riskejä.
Elimistön antioksidanttijärjestelmän pitäisi olla tasapainossa.
Jos otamme tablettina tai ravintolisänä näitä, -
keskeinen ongelma on, että tasapaino huojuu -
eikä olla tasapainossa omien antioksidanttijärjestelmien kanssa, -
kuten esim. entsyymien ja muiden aineiden.
Tämä on tärkeää muistaa, -
että tarpeettoman iso ravintona saatava antioksidanttimäärä -
vaikuttaa muiden järjestelmien toimintaan.
Tästä seuraa, että lisäravinteina käytettyjen antioksidanttien -
ei ole voitu osoittaa vähentävän merkittävästi sairausriskiä.
Nyt tullaan yllättävään asiaan.
Voiko vitamiineista, hivenaineista, antioksidanteista olla haittaa?
Totta kai. Hivenaineista etenkin, jos tulee liikaa tai liian vähän.
Optimaalinen saanti ja oikeassa suhteessa muihin -
valtavassa aineenvaihdunta- kentässä vaikuttaviin ilmiöihin.
Eräissä jaksoissa on näytetty kaaviota siitä, -
miten valtavan monimutkainen tämä kokonaisuus on -
ja sen pitää toimia harmoniana. Se on kuin valtava sinfoniaorkesteri,-
jossa on 5 000 soittajaa. Jokaisen pitää soittaa oikein, -
jotta melodia on miellyttävä.
Antioksidanttien osalta puhutaan antioksidanttiparadoksista.
Se on sitä, että vaikka hedelmät ja vihannekset ovat merkittäviä -
ja vähentävät kuolleisuutta ja syöpää - se on selvää, -
niin synteettiset eli purkista otetut lisät eivät näytä auttavan.
Mitä tämä tarkoittaa? Monivitamiinipillerit eivät ole -
osoittautuneet hyödyllisiksi tässä mielessä, -
vaan voivat jopa lisätä kuolleisuutta. Tässä se paradoksi on.
Useimmat antioksidantit ovat molekyylejä, joille on tyypillistä -
eräänlainen syklinen reaktiosarja. Se näet välillä hapettuu -
ja välillä pelkistyy. Se vaikuttaa molempiin suuntiin.
Tästä seuraa paradoksi, että antioksidantti voi joskus tulla -
pro-oksidantiksi eli päinvastoin edistämään hapettumista.
Siitä tulee hapetusreaktiota kiihdyttävä tekijä.
Tämä on parhaillaan kovan tutkimuksen kohteena, -
koska tämä on merkittävä ja tärkeä asia.
Tällä hetkellä ei tarkkaan tunneta, mitä kaikkea tässä tapahtuu.
Ei ole silti perusteltua ottaa antioksidanttilisiä extrana, -
jos syö ihan normaalia suomalaista perusruokaa.
Se kyllä sisältää riittävästi näitä.
Lisäravinteista voisi siis sanoa sen, -
että tieteellisen todistusaineiston perusteella -
beetakaroteeni, E-vitamiini, mahdolliset suuret A-vitamiinilisät -
lisäävät kuolleisuutta eivätkä vähennä sitä.
Mm. kalaöljyt ja beetakaroteeni ovat -
kliinisen ravitsemustutkimuksen mukaan terveellisiä -
ruoasta saatuna, mutta epäterveellisiä ravintolisinä.
Huomaa tämä. Antioksidanteilla voi olla haitallisia vaikutuksia -
ainakin suurina määrinä käytettäessä.
Mm. beetakaroteenilla tehtiin koe, joka osoitti sen.
Tutkimuksessa annettiin yliannoksia beetakaroteenia, -
mutta se jouduttiin keskeyttämään, -
koska potilailla alkoi sekä keuhko- että paksusuolisyöpä lisääntyä.
Se oli pakko keskeyttää. Beetakaroteeni tablettina kiellettiin -
ja sen todettiin vastoin odotuksia kasvattavan syöpäriskiä, -
etenkin tupakoivilla.
Ne voivat myös estää tiettyjen mineraalien imeytymistä, -
kuten raudan, magnesiumin ja kalsiumin imeytymistä -
ja sillä tavalla tuottavat sitä haittaa.
Tätä ei tiedetä, mutta sitä tutkitaan.
Eräs tutkimus osoitti, että ylimääräiset antioksidantit voivat -
olla haitallisia elimistön kantasoluille.
Elimistön kantasolut voivat tulla avuksi -
tai korjaamaan erinäisiä vaurioita.
Jos on esim. sydäninfarkti ja sydämeen tulee arpikudosta, -
siellä on lihaskantasoluja, jotka erikoistuvat sydänlihaksiksi -
tavallaan korjaten haitan. Samoin aivoissa on kantasoluja.
Vaikka joku aivo-osa tuhoutuu, peli ei ole menetetty. Ei.
Kantasolut voivat erikoistua hermosoluiksi.
Käytettäessä ne luovat uusia verkostoja, tilanne korjaantuu -
ja aivohalvauksesta toivutaan. Jotkut tutkimukset ovat osoittaneet, -
että liiat antioksidantit haittaavat hermoston kantasoluja.
Ne eivät sovi hermoston rappeutumissairauksien hoitamiseen.
Tästä on viitteitä.
No, hivenaineista vielä. Tavallinen suomalainen ruoka, -
kuten todettu, sisältää riittävästi useimpia hivenaineita, -
ehkä poikkeuksena tällä hetkellä rauta.
Raudasta näyttäisi olevan puutosta väestössämme, -
koska rautapannut ja padat ovat joutuneet unholaan.
Lisäksi kansainvälisessä vertailussa suomalaisessa ruoassa voisi olla
hieman liian vähän seleeniä, kromia ja mangaania.
Siksi seleeniä lisätäänkin nykyisin eläinten rehuihin/lannoitteisiin, -
josta sitä siirtyy ruokaan. Meillä jodi on myös vähän siinä ja siinä.
Suomessa on ollut pahaakin jodin puutetta -
ja siksi sitä on lisätty ruokasuolaan.
Jodipidoista suolaa ei silti kaikissa eineksissä ole. Pitäisi olla.
Sitä on pantu myös eläinrehuihin, josta sitä siirtyy esim. maitoon.
Hivenaineiden saanti vaihtelee siis ruokavalion mukaan.
Paras keino arvioida puutoksia on miettiä ruokavaliotaan.
Puutoksia syntyy helpoiten erityisryhmille, -
kuten huonosti syöville vanhuksille, raskaana oleville, -
innokkaille luomusyöjille. Luomu on hyvää ja puhdasta. Ei moitita sitä.
Sen viljelyssä ei käytetä lannoitteita, -
jolloin voi seleenin, jodin ym. puutoksia olla.
Ongelma voi olla vegaaneilla/ täysin maitotuotteita välttävillä.
Luomua syövillä seleenin saanti voi olla pientä, -
koska lannoitteiden kautta sitä ei tule.
Jos ei syö lihatuotteita, voi tulla pulaa raudasta ja sinkistä.
Jos näin on, kannattaa syödä paljon papuja ja viljatuotteita.
Tosin ne voivat haitata raudan ja sinkin imeytymistä.
On tärkeää muistaa, että puutokset eivät synny hetkessä, -
vaan kuukausien ja vuosien kuluessa.
Jos tällaista epäillään, voi ottaa monivitamiinivalmistetta.
Niitä ei kannata syödä jatkuvasti, vaan jaksoittain korjata/tankata.
Vitamiinit, antioksidantit ja hivenaineet imeytyvät paremmin -
ruoasta kuin purkista. Mieluummin monipuolista ruokaa -
kuin purkkeihin turvautumista. Purkista vain todellisessa tarpeessa -
tilapäisesti, ei jatkuvasti, muistaen, -
että liika antioksidanttien käyttö voi olla hyvinkin haitallista.
Asiaa tutkitaan, mutta hyvä muistaa tämä.
Kiitos, kun olit mukana Herra käyttää lääkäriä -ohjelmassa!
Hyvä katsoja! Kiitos, että seurasit Herra käyttää lääkäriä -ohjelmaa.
Voit tukea näiden ohjelmien tuottamista -
soittamalla numeroon 0600-10077.
Puhelun hinta on noin 10 euroa.
Voit myös laittaa tukesi ruudussa näkyvälle tilille.
Laita viite, niin se ohjautuu tämän ohjelman tekemiseen.
Kiitos, että olet mukana näiden ohjelmien tuotannossa!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare