Hyvät katsojat, tervetuloa mukaan Herra käyttää lääkäriä -ohjelmaan!
Jatkamme dosentti Lasse Uotilan kanssa kysymystä verikokeista -
ja mitä niillä voidaan tehdä. Ohjelman aikana on selvinnyt, -
että 70 % kaikesta siitä, mitä käytännön lääkäri tekee -
ja miten hän löytää diagnoosin, riippuu juuri laboratoriokokeista -
ja niiden tuloksista tehtävistä johtopäätöksistä.
Lasse, ihminen tulee vastaanotolle, on hengästynyt -
tai valittaa rintakipua tai on muuten ehkä sekava.
Lääkäri voi epäillä jotain sydän- peräistä, ehkä jopa sydäninfarktia.
Miten tätä voidaan laboratorio- kokein diagnostisoida -
tai mitä suuntaviivoja kokeet voisivat antaa sydäninfarktista?
Kaikille päivystykseen tuleville rintakipupotilaille tehdään -
yleensä sydänfilmi eli EKG-käyrä.
Sitten tehdään kemiallisia labora- toriotutkimuksia.
Aiemmin käytettiin ns. infarktientsyymejä, -
mutta ne ovat jääneet epäherkkinä pois käytöstä.
Niitten sijasta nykyisin tehdään sydänperäistä troponiinimääritystä.
Se on hyvin herkkä ja spesifinen.
Näillä kahdella (sydänfilmi, troponiini) se diagnosoidaan.
Jos on ns. ST-nousuinfarkti, -
niin se on EKG:ssäkin selvä, mutta osa infarkteista ei näy EKG:ssä.
Silloin troponiinimääritys on tärkeä.
Sen nousu on merkki siitä, että sydänlihassoluja on tuhoutunut -
jos troponiinia tulee verenkiertoon.
Kaikista rintakipuisista potilaista vain 15-20 %, -
vaikka olisi tyypilliset oireetkin, on oikeasti sydäninfarktipotilaita.
Siksi nämä ovat tärkeitä kokeita. Jos troponiini on normaali, -
silloin rintakipu johtuu jostain muusta.
Joo, tämä on hyvin tärkeä lääkärille ja potilaallekin, -
että enin osa on vääriä hälytyksiä. Ne pitää silti ottaa vakavasti.
40-vuotisen käytännön uran varrella -
olen huomannut aika epäselviä. Iäkäs henkilö menee vain sekavaksi.
Ei muita oireita ole ja sitten takana on infarkti.
On ihan mahdollista, että vanhoilla infarkti voi olla kivutonkin, -
mutta muuten on hengenahdistusta ja hätääntymistä.
Ei se oireeton silti ole, vaikka kivuton. -Joo, juuri.
Näin pääsemmekin sydämen vajaatoi- minnan laboratoriodiagnostiikkaan.
Kun sydän alkaa vanhemmiten toimia vajaasti, -
saadaanko siitä selvyyttä laboratoriokokein?
Joo, siihenkin on kehitetty 2000-luvulla laboratoriokokeita.
Mitataan natriureettisia peptidi- hormoneja. Ne erittyvät sydämestä.
Niiden eritys verenkiertoon suurenee, kun sydän on kuormittunut, -
erityisesti sydämen vajaatoiminnassa.
Ennen kliinikot, etenkin sisä- tautispesialistit, ehkä sanoivat, -
että he löytävät vajaatoiminnan kliinisesti. Kokeita ei tarvita.
Tutkimukset ovat osoittaneet, ettei kliininen arviointi ole -
kovin osuvaa. Vähän sama kuin heittäisi kolikolla.
Siksi laboratoriokoe on kyllä selvää edistystä.
Siinä kannattaa ensijaisesti mitata BNP:tä, -
B-tyypin natriureettinen peptidi -yhdistettä.
Tähän diagnostiikkaan on olemassa myös kuvantamistutkimuksia, -
esim. kaikukardiografia, mutta sitä ei ole välttämättä aina -
ympäri vuorokauden saatavana. Labrakokeet voidaan järjestää aina.
Kapasiteettikin kaikukardiografiaan voi olla vähän pieni.
Kaikki eivät sinne mahdu, joten laboratoriokoe esikokeena -
on hyvä potilaiden karsimiseksi. - Oli hyvä, että asia tuli esiin.
Minullekin on tullut se käsitys, että ihmisiä leimataan -
sydämenvajaatoimintapotilaiksi vähän ylimääräisestikin.
Sydämessä on kaksi kammiota ja kaksi eteistä.
Aine mittaa sitä pitoisuutta, että eteinen kait venyy -
ja se aiheuttaa laboratoriokokeen muutoksen.
Tämä on ilmeisesti aika luotettava viite siitä, -
että on sydämen vajaatoiminta. - Kyllä, joo.
Joskus päivystyksessä potilaalla voi olla voimakas hengenahdistus.
Se voi olla keuhkoperäistä tai sydänperäistä.
Tämä testi osoittaa sydänperäisyyden.
Jos se on normaali/lähes normaali, se on ilmeisesti keuhkoperäistä.
Olen itse paljon päivystänyt, niin ei se aina niin helppoa ole -
diagnosoida hengenahdistusta. Joskus se voi tulla -
nitrofurantoinin eli virtsatie- tulehduksen lääkkeestä tms.
Kyllä siinä potilaan haastattelukin on aika tärkeä.
On tosi hyvä, että saamme varsin luotettavia laboratoriokokeita, -
jotka ohjaavat oikeaan suuntaan ja myös poissulkevat tiettyjä asioita.
Näitä kannattaa ottaa enemmän käyttöön.
On paljon keskusteltu sydämen vajaatoiminnan ylidiagnosoinnista.
Mites pahanlaatuiset veritaudit? Myeloomat, leukemiat, lymfoomat -
ja niiden laboratoriodiagnostiikka nykyään?
Joo, niitä aika paljon käytetään laboratorioissa näin...
Myeloomahan on luuytimen plasma- solujen pahanlaatuinen kasvain.
Siinä solut tuottavat erikois- valkuaisaineita eli proteiineja, -
joita sanotaan M-komponenteiksi (myeloma component).
Usein, kun myeloomapotilas tulee -
klinikka- ja laboratoriokokeisiin, hänellä on jo voimakkaat oireet: -
luustokivut, munuaistauti ja anemia ja muita oireita -
ja hyvin iso tämmöinen M-komponentti.
Yleensä kestää ilmeisesti vuosia -
ennen kuin tähän tilaan päädytään.
M-komponentti voidaan määrittää verestä tai virtsasta tehtävällä -
proteiinielektroforeesilla.
Sekin on ehkä yksi tutkimus, jota pyydetään liian vähän.
Niitä sattumina aika usein löydetään. - Joo.
Tämmöisiä pieniä komponentteja ihan oireettomilta potilailta.
Usein on niin, että jos näitä tehtäisiin, -
niin päästäisiin aikaisemmin kiinni tähän tautiin.
Yleensä on kylläkin niin, että jos oireettomalla on pieni komponentti, -
joka on kuitenkin vanhemmilla ihmisillä aika yleinen, -
niin niitä ei hoideta, mutta tarkkaillaan säännöllisesti -
ja tehdään uusintatutkimuksia. Osalla se lähtee nousemaan -
ja päästään aiemmin hoitoon kuin että liian myöhään aloitettaisiin.
Leukemia on myös luuytimen pahanlaatuinen sairaus.
Se tulee leukosyytti- eli valkosolusarjan soluista.
Luuydin alkaa täyttyä -
rakenteeltaan poikkeavista ns. blastisoluista, -
joka on valkosolujen varhaismuoto. Niitä voi tulla verenkiertoonkin.
Tämän laboratoriolääkäri diagnosoi mikroskooppisella tutkimuksella.
Tutkii potilaan luuydintä, jota otetaan yleensä rintalastasta -
tai ristiluun harjanteesta.
Laboratorio voi tehdä myös leukemian muita tyypityksiä -
virtaussytometrisilla tekniikoilla, joka vaikuttaa ehkä siihen, -
miten leukemiaa hoidetaan. - Joo, niitähän on erilaisia.
Jotkut ovat vähemmän vaarallisia, joitakin vain seurataan -
ja jotkut ovat hyvin aggressiivisia. Välillä on niin, -
että verihiutaleita on aika nuukasti.
En tiedä, pitääkö tämä paikkansa, mutta ymmärsin, -
että liian vanhassa näytteessä ne voivat takertua toisiinsa -
ja laskuri antaa liian matalan arvon. Onko tämä myytti vai totta?
On se ihan totta. Joillakin potilailla saattaa -
tämä ilmiö tapahtua muita herkemmin. Se ei ole kaikilla sama.
Joskus näytteen oton jälkeen -
täytyy tehdä määritys hyvin nopeasti. - Joo.
Ja sitten vielä ehkä johonkin erikoisantikoagulanttiin ottaa se.
Joo, näitä on ollut ja ne voivat kovasti ahdistua.
Olen sanonut, että jos ei ole mustelmia eikä muuta -
tämä täytyisi ottaa, mutta oli mielestäni hyvä ottaa esiin, -
että uusi näyte ja mahdollisimman nopea analyysi tarvittaessa.
Mites multippeliskleroosi, hermotauti, -
joka vaatii aika pitkää asiantuntijahoitoa -
ja aika isoakin lääkearsenaalia?
Voiko tätä tautia laboratorio- diagnostisoida?
Joo, oikeastaan diagnoosi nykyisin vaatii -
spesifisten oireiden ohella -
sekä kuvantamis- että laboratorio- tutkimuksia tuekseen, -
että diagnoosi voidaan tehdä.
Laboratorio analysoi tätä niin, -
että potilaasta otetaan selkäydin- nestettä (likvoria).
Samalla otetaan myös verinäyte.
Sitten selkäydinnestettä ja verta tutkitaan rinnakkain.
Sieltä tyypillisessä tapauksessa löytyy -
ns. oligoklonaalisia vyöhykkeitä, jotka ovat pelkästään -
selkäydinnestenäytteessä, mutta ei siinä verinäytteessä.
Nämä ilmaisevat, että siellä on keskushermostoperäinen tulehdus, -
kun tällainen löydös tulee. Silti pitää olla spesifiset oireet.
Joissakin infektioissakin (esim. keskushermoston borrelioosi)
voi tulla samanlainen löydös, mutta kliinisten tietojen pohjalta -
sen voi selvästi erottaa MS-taudista. - Joo.
Sinä varmaan mennään eteenpäin, -
mutta se edellyttää selkäydinneste- näytteen. - Ilman muuta.
Se on itse asiassa aika helppo tutkimus, jota turhaan pelätään.
Olen ottanut niitä paljon. Samoin kuin tuo luuydinpunktio.
Ei niitä kannata pelätä. Jos on aihetta ottaa, niin otetaan.
Ei se silleen pelottavaa ole.
Sitten lukinkalvonalaisen veren- vuodon laboratoriodiagnostiikka.
Sehän on hyvin vaarallinenkin hoitamattomana.
Miten sitä voidaan diagnostisoida?
Ammattikielellä puhutaan subaraknoidaalivuodosta.
Se voi olla lääkäreille tutumpi termi.
Se on tosiaan vaarallinen. Siinä on edelleen lähes 50 %:n kuolleisuus.
Osa vakavammista tapauksista kuolee ennen sairaalaan ehtimistä.
Jos sairaalaan ehtii, tyypillinen oire on -
että potilas sanoo, että vaikka olisi muutenkin ollut päänsärkyä, -
niin näin kovaa ei ole koskaan ennen ollut.
Erityisen tyypillistä on, että se alkaa kuin napsahtaen.
Päänsärky alkaa kauhean äkillisesti.
Se ilmeisesti johtuu siitä, että juuri silloin tulee se vuoto.
Mutta selvemmissä tapauksissa pärjätään kuvantamistutkimuksilla.
Tehdään pään alueelta tietokone- tomografia.
Siinä pystytään näkemään, -
että lukinkalvonalaisessa tilassa on verta, jolloin löydös on selvä.
Mutta on paljon tapauksia, joissa verta on vähemmän, -
niin tietokonetomografia voi olla negatiivinen.
Jos on tyypilliset oireet tai vahva epäilys tästä -
ja kun on hoitamattomana tappava, -
niin kannattaa ottaa selkäydin- nestettä -
ja tehdä siitä spektritutkimus.
Haetaan bilirubiinia, -
joka muodostuu hemoglobiinista hapettumisen tuloksena -
ja myös oksihemoglobiinia. Näitä 2 yhdistettä haetaan spektristä.
Positiivinen tulos on arvokas.
Siitä tehdään jatkona angiografia, verisuonten kuvantamistutkimus, -
josta yritetään löytää vuotava valtimopullistuma (aneurysma), -
niin kirurgi voi sitten sulkea sen kohdan.
Näistä usein tulokset ovat negatiivisia, -
mutta on se silti ollut hyödyksi, vaikka tulos on negatiivinen.
Päivystyksessä on päänsärky- potilaita erittäin paljon, -
niin on hyvä sulkea pois tämä syy.
Joo, ne ovat kovin dramaattisia.
Olen itse päivystäessäni näihin törmännyt.
Hyvinkin nopeita toimenpiteitä joskus vaativa.
Valitettavasti aina ei ole mitään tehtävissä.
Kävin joku vuosi sitten parturissa.
Parturi leikkasi vähäistä jäljellä olevaa tukkaa.
Hän ehdotti näytettä lähetettäväksi Kaliforniaan tutkittavaksi.
Saatte tietää, mitä vitamiineja ja hivenaineita teiltä puuttuu.
Vähän hämmästyin hänen lähestymis- tapaansa ja sanoin kiitos ei.
Mitä mieltä olet tämäntyyppisestä diagnostiikasta?
Lähetetään joku verikoe, hiustupsu tai verta, Kaliforniaan -
ja sieltä tulee iso lista, mitä hivenaineita on syötävä.
Onko näissä mitään tolkkua?
No ei, suhtautuisin aika epäillen tällaisiin.
Kyllä hiuksista varmaan jotain tuloksia saadaan, -
mutta hivenaineanalytiikka on aika kaupallista toimintaa.
Aika harvat näistä aineista... Aiemmin puhuttiin B12-vitamiinista.
Sen puutos voi normaalisti syövälläkin olla.
Valtaosa muista on vähän huuhaan tyyppistä. - Vähän viihteellistä.
Bisnestä. Vähän rupesin siitä ottamaan selvää.
Kaivoin asiaa syvemmällekin, mutta ei nyt mennä siihen sen enempää.
On syytä olla varovainen. Netissäkin pyydetään erilaisia näytteitä.
Kun maksat 5 000 euroa, niin selviää, mikä sinua vaivaa.
Ihmiset ovat valitettavasti aika helposti höynäytettäviä. - Niin.
Jos mennään vähän tulevaisuuden näkymiin, -
niin mitä näkisit laboratorio- puolella?
Esim. sokeritautipotilaan jatkuva verensokeriseuranta -
yhdistettynä insuliinipumppuun tai tällaisia asioita?
Mitä mahdollisesti on näköpiirissä?
Niin, nämä ovat jo Suomessakin todellisuutta.
1-tyypin eli insuliinia vaativista diabetespotilaista niille, -
joiden on vaikein päästä -
hyvään tautitasapainoon tavallisten pistosten avulla, -
on insuliinipumppu asennettu ihonalaiseen kudokseen.
Se ruiskuttaa insuliinia niin, -
että se on tehokkaampi systeemi kuin kenenkään itse pistämänä.
Uudempiin pumppuihin on voitu liittää biosensoreitakin, -
joka mittaa veren sokeria tiheästi.
Oikeastaan veren sokeri on tässä tavallaan, jos tarkkoja ollaan, -
väärä termi siinä mielessä, -
että sitä mittaava biosensori oikeastaan asennetaan -
rasvakudokseen ihon alle.
Se mittaa siellä rasvasolujen soluvälinesteen glukoosia. - Ahaa?
Eli sokeria oikeasti eikä varsinaisesti veren sokeria.
Jos verensokeri muuttuu äkkiä, siinä on pieni viive -
5-15 minuuttia mallista riippuen -
ennen kuin muutos näkyy sensorin tuloksessa.
Tätä suhteellisen vähän käytetään kuitenkin vielä, -
ehkä eniten juuri näillä, joiden on vaikea päästä tasapainoon -
ja joilla on hypoglykemiaoireita ilman tätä hoitoa.
Hypoglykemiahan tarkoittaa alhaista veren sokeria. - Joo.
Sellainen taipumus voi olla potilaalle vaarallistakin.
Aivot tarvitsevat glukoosia koko ajan, -
niin hypoglykemiat voivat johtaa tajuttomuuteen ja vaarantaa hengen.
Biosensorit ovat aika kalliita, -
muistaakseni useita kymmeniä euroja/kpl.
Ne pitää muutaman päivän välein vaihtaa. Sama ei toimi pitkään.
Sitten vielä uudempaa insuliini- diabeetikkoja ajatellen, -
uusinta uutta, mikä ei vielä ole ihan todellisuutta, -
mutta on ehkä aika pian tulossa, on saarekesolusiirrot.
Haimassahan insuliini tulee -
insuloista eli haiman saarekkeista.
Sitä on pitkään yritetty saada järjestymään, -
että näitä voitaisiin siirtää.
Voisi ikään kuin kerralla parantua 1-tyypin diabeteksesta.
Tämä on jostain syystä vielä viivästynyt eikä ole käytössä.
Ja vielä uudempaa. On puhuttu asennettavasta keinohaimasta.
Jossain päin maailmaa sitä kehitetään, -
että ehkä sekin jonain päivänä tulee. - Joo, mielenkiintoista.
Nämä rasvakudoksen anturit, jotka mittaavat sitä kirkasta nestettä, -
antavat sokerin 5-15 minuutin viiveellä.
Se mittaa vielä hyvin tiheästi, jopa 10 sek. välein.
Joo, se välittää tiedon insuliinipumpulle, -
joka antaa sopivan annoksen insuliinia.
Siinä päästäisiin lähestymään fysiologista mekanismia. - Niin.
Siten voisi haittavaikutuksia vähentää. Kovin mielenkiintoista.
Onko sensoreita, joilla voisi muuta mittailla?
Samantyyppisesti asennettavia?
Muitakin on sanottu olevan tulossa, mutta ei kai käytössä vielä ole.
Se on vielä vähän auki, mille mittauksille niitä kehitetään.
Sensori pitäisi vaihtaa parin päivän välein ja maksaa 10-20 euroa?
Muistaakseni 3-6 päivää se voi kes- tää, vähän kauemmin kuin 2 päivää.
Ei kuitenkaan kovin pitkään. -Isot määrät tulisivat edulliseksi.
Voivat halventuakin. - Niin. - Monet pelkäävät pistämistä.
Itsellä on ollut etenkin varttunei- den diabeetikkojen kanssa ongelma,
ettei haluta tableteista insuliiniin edes perustellusti.
He eivät halua pistää. Harjoiteltaessa pistämisongelma unohtuu.
Joo, useimmat pystyvät sitten yllättävänkin hyvin.
Joo, he voivat paremmin, mikä motivoi hurjan hyvin.
Mites ihon tai verisuonen päälle pantavat sensorit, -
jotka katsoisivat läpi, mitä veressä virtaa?
Onko niitä yritetty kehittää? - Niitä oli jo aika kauan sitten, -
ns. transkutaanisia mittareita, mutta ne ovat olleet pettymys.
Ne eivät kai toimi kovinkaan hyvin.
Sitten muista kysymistäsi tulevaisuuden näkymistä -
yksi voisi olla leukemioihin liittyen, josta oli jo puhettakin.
Niitä tyypitetään virtaus- sytometrisilla tekniikoilla -
vain muutamaan tyyppiin. Nyt on ilmeisesti tulossa -
ns. geeniprofilointi. Molekyyligeneettisin menetelmin -
leukemiasolun DNA-vauriot kartoite- taan tarkemmin kuin tähän asti.
Samaakin leukemiatyyppiä sairastavilla voi olla -
vähän erilaiset DNA-vauriot taustalla.
Hoito voidaan sitten mitoittaa tämän mukaan.
Jokaisella potilaalla voisi olla jopa hiukan erilainen hoito, -
vaikka tauti olisi periaatteessa sama.
Luin, että etenkin lapsille olisi tulossa hyvinkin pian Tampereelle.
Aikuisille vähän hitaammin. Henkilökohtainen lääketiede on -
nousemassa kovasti esiin. Siten se voisi laboratoriossa toimia, -
että leukemian ohella muitakin sairauksia, joihin DNA liittyy, -
geeniprofiloinnilla kartoitetaan sieltä.
Näin saadaan yksilöllisiä hoitoja tällä perusteella.
Sen sijaan, mistä vähän vihjaisitkin, että netissä myydään -
1 000 tai 2 000 eurolla terveille geenikartoituksia, -
niin sitä tuskin julkisilla varoilla aletaan herkästi tehdä.
Joo, ja siitä tehdyt johtopäätökset voivat olla aika villejä.
Olemme kaikki erilaisia. Meillä on erilainen DNA-make up.
Käsittelemme lääkkeitä eri lailla. Geeneistä riippuen -
tuolle pitää antaa isompi annos, tuolle pienempi.
Suuntana on varmaan yksilöllinen lääketiede.
Koko perimän kartoituksen hintahan on koko ajan pudonnut -
miljoonasta dollarista ehkä muutamaan sataan euroon. - Niin.
Mutta halutaanko tietää kaikkea, mitä paljastuu, se on toinen asia.
Voiko asialle mitään tehdä? Voiko tulla ahdistusta/depressiota, -
jos tulee joku ikävämpi geeni esiin.
En tiedä, onko tuossa... - Se siinä on, että julkisilla varoilla -
ei näitä kovin mielellään tehdä. Tulosta kun ei ehkä hyödynnetä.
Siitä seuraa korkeintaan mielen- masennusta, jos tulee ikävää esiin.
Kyllä me voimme luottaa siihen, että elinpäivämme on laskettu -
ja meistä pidetään hyvää huolta. Ei täällä mikään ole sattumaa.
Lääkäri on kuitenkin tärkeä. Kyllä Vapahtajammekin suositteli, -
että lääkäreitä voidaan käyttää ja Luukas oli lääkäri. - Niin.
Kyllä tässä hyvillä mielin voi ammattiaan harjoittaa.
Kiitos, Lasse, että olit mukana!
Kiitos ohjelman katsojille!
Jos haluat tukea näiden ohjelmien tuottamista, -
niin soita numeroon 0600-10077.
Hinta on 10 euroa.
Voit myös laittaa tukesi oheiseen tilinumeroon.
Kiitos mukanaolosta!
Meidät on kaikki luotu Jumalan kuviksi.
On tärkeää huolehtia terveydestään ja näin ennaltaehkäistä sairauksia.
Auta tukemalla tätä ohjelmaa.
Voit soittaa numeroon 0600-10077.
Puhelu maksaa noin 10 euroa ja olet tukemassa tätä toimintaa -
kaikkien meidän yhteiseksi parhaaksi.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare