Hyvät katsojat! Tervetuloa taas Herra käyttää lääkäriä -ohjelmaan!
Keskustelen dosentti Lasse Uotilan kanssa laboratoriotutkimuksista, -
jotka ainakin lääkäristä tuntuvat kovin kiinnostavan potilasta.
Olemme ehkä menossa yhä enem- män Tee-se-itse -lääketieteeseen.
Joskus tuntuu, että potilaalla on jo netistä diagnoosi -
ja hän tulee lääkäriltä listan kanssa hakemaan kokeet jne.
Lasse, meillä on nyt 100 000 veren- ohennushoitoa käyttävää potilasta.
Useimmat käyttävät Marevania. Itsellänikin oli heitä yli 50.
Se on aika iso ja kasvava ongelma.
Vähän sivuttiinkin sitä, voiko Marevan-kokeen INR:n (ent. TT) -
tehdä kotona ja hoidella, kuten itse hoitaisi diabetesta -
vai onko se liian riskaabelia?
Osa potilaista voi sen hyvinkin tehdä itse.
Jonkin verran vaikuttaa se, onko saavutettu tasapainotilanne, -
että vakio- tai suunnilleen samaa annosta voidaan käyttää.
Silloin tämä varmasti onnistuu. Alussa annosta vielä haetaan -
ja ehkä joudutaan tekemään paljon vaihdoksia.
On varmaan parempi jättää ne ammattilaiselle.
Mitä se maksaa? Myydäänkö niitä?
Voisiko kunta antaa sen setin ilmaiseksi?
Tuleeko itse tekeminen kalliiksi? Millainen käsitys sinulla on?
Ei se kovin kallis testi ole. Eikä ehkä suuri taloudellinen ongelma.
Laitekin varmaan annetaan kotiin.
Niin, tämä on hyvä kysymys. Se on avohoidossa iso kustannuskysymys: -
käynnit, soitot, kokeet. Jos sitä voisi keventää -
ja potilaitakin helpottaa, ettei tarvitsisi mennä laboratoriojonoon.
Nythän kunta/kaupunki yleensä jakaa ilmaiseksi sokerimittarit+liuskat.
Se voisi olla tulevaisuutta. Mites muut lääkepitoisuusmääritykset?
Potilaat syövät tiettyjä lääkkeitä.
Määräajoin testataan, onko lääkitys /lääkepitoisuus veressä kohdallaan.
Mitä sanoisit näistä? Miksi niitä kannattaa tehdä?
Onko niitä hyvä seurata?
Yleensä tehdään lääkeainepitoisuus- määrityksiä silloin, -
kun lääkkeen hoitoalue (terapeuttinen alue) on kapea.
Kun päästään hoitoalueelle ja vähän lisätään lääkettä potilaalle, -
niin se menee jo myrkytyspuolelle, tulee toksikologinen efekti.
Silloin on turvallisempaa tehdä pitoisuusmäärityksiä, -
että annoksen oikeellisuutta jotenkin kontrolloidaan.
Vanha sydänlääke digoksiini on esimerkki yhdisteestä, -
joka helposti menee toksiseksi liikaa käytettäessä.
Joskus lääkeainemäärityksiä tehdään, -
kun epäillään, käyttääkö potilas lääkettä ollenkaan.
Ollaan vähän kuin salapoliiseja.
Muistan hyvin digoksiinin. Sen käyttö on paljon vähentynyt, -
mutta ne myrkytykset olivat aika tavallisia. Otettiin sitä liikaa.
Mites nämä huumetestit?
Miten niitä tehdään ja millaisista näytteistä niitä voidaan tehdä?
Miten luotettavia ovat esim. poliisin sylkinäytetestit?
Huumetestit tehdään kaikissa laboratorioissa, -
poliisikin mukaan luettuna, 2-vaiheisena.
1-vaiheen testi tehdään nopeilla menetelmillä.
Käytetään pikatestejä, liuskakokeita tai yksinkertaisia laitteita.
1-vaiheen testit toimivat yleensä ns. immunologisilla menetelmillä.
Niistä saadaan joko positiivinen tulos viitaten huumeen käyttöön -
tai negatiivinen eli tulos ei viittaa huumeiden käyttöön.
Jos 1-vaiheessa saadaan negatiivinen tulos, -
niin yleensä asia loppuu siihen. Uskotaan tulosta.
Jos se on positiivinen, pitäisi jatkaa 2-vaiheen varmistustestillä.
Siinä menetelmät ovat huomattavasti monimutkaisemmat.
Niissä yleensä käytetään näytteen erotteluun kaasukromatografiaa -
ja monimutkaisella massaspektro- metrillä identifioidaan aineet.
Tämmöisen analyysin tulos on hyvin varma.
Sen sijaan pikatestiin liittyy -
mm. jonkin verran vääriä positiivisia tuloksia.
Jotkut yskänlääkkeet, muutkin lääkkeet ja tuntemattomat syyt -
voivat aiheuttaa vääriä positiivisia 1-vaiheen testeissä.
Eduskunnan oikeusasiamies kerran huomautti poliisia siitä, -
että oli tehty johtopäätöksiä -
1-vaiheen testien perusteella pelkästään.
Jotta tulokset olisivat juridisesti päteviä, -
pitäisi aina positiivisesta tehdä varmistustesti.
Vaikka 1. testi on negatiivinen, joskus jatketaan varmistustestillä.
Jos poliisi esim. tapaa jonkun ajamasta autoa, -
ja on poliisin mielestä huumeitten vaikutuksessa, -
mutta 1-vaiheen testi osoittaa negatiivista.
1-vaiheen testi löytää yleensä tavalliset huumeet -
ja joitakin lääkkeitäkin (bentsodiatsepiinit).
Sen sijaan esim. näitä uusia muuntohuumeita ne eivät löydä -
eikä esim. hallusinogeeneja (LSD). Varmistustesti löytää nämäkin.
Silloin on syytä tehdä tämmöinen jatkotestikin.
Testiä tehdään verestä, virtsasta, syljestä ja jopa karvoituksesta, -
esim. hiuksista.
Virtsassa ne säilyvät kauemmin kuin veressä, hiuksissa vielä kauemmin.
Tukasta voi katsoa, onko teininä käyttänyt huumeita. - Melkein.
Mites tuo poliisin testi? Onko se sylkitesti tien päällä?
Niin, onko se siinä, että on helppo saada materiaalia.
Ehkä ainakin helpompaa kuin ottaa verinäyte.
Se ei tarkoita, että poliisia pitää sylkäistä vaan sitä tikkua.
Mutta jos huumautuneena epäillään autolla ajosta, -
niin silloin täytyy kyllä ottaa verikoe. - Verikoe on varma. - Joo.
Aika usein tulee tällainen kysymys.
Jos vanhemmat epäilevät lapsen käyttävän huumeita, -
voivatko he itse tutkia asiaa kotilaboratoriokokein? Mitä sanot?
Niitä on kyllä netistä ostettavissa.
Kuka tahansa voi ostaa virtsasta tehtäviä huumeanalyyseja.
Ne ovat helppokäyttöisiä liuskakoetyyppisiä, -
mutta asiantuntijat ovat olleet sitä mieltä, -
että huumetestit kannattaisi jättää asiantuntijoille/viranomaisille.
Helppokäyttöisinäkin niitä voidaan tulkita tai tehdä väärin.
Voi olla, että kotioloissa on aika helppo manipuloidakin näytettä.
Se on virtsanäyte? - Niin.
Joo, se on varmasti näin. Siinä ei pelkästään riitä, -
että on näyttöä. Pitää olla hoitoakin.
Tietyt yskänlääkkeet/allergia- lääkkeetkin voivat antaa -
vääriä positiivisia tuloksia. Dopingtesteistä kovasti puhutaan.
Niitä otetaan tiettyjen sääntöjen mukaan.
Ne ovat tarkentuneet viime vuosina niin, että huijaus on aika vaikeaa.
Millä keinoin urheilijat yrittävät huijata? Onko sulla tästä tietoja?
Miten koetetaan estää, ettei dopingaineiden käyttöä havaittaisi?
Julkisuudessa on ollut jotain tietoja.
Nykyisin huippu-urheilijoilta tehdään testejä -
myös harjoituskauden aikana eikä vain kilpailuissa.
Yhdessä tunnetussa tapauksessa pari huippupikajuoksijaa -
oli pakoillut pitkään harjoitusaikana testejä.
Oli ilmeisesti lavastettu moottori- pyöräonnettomuuskin estämään sitä.
Tämä johti kilpailukieltoon, vaikka näytettä ei saatu.
Toisessa tunnetussa tapauksessa olympiavoittaja yritti -
testipulloonsa laittaa mukanaan tuomaansa puhdasta virtsaa.
Hänkin jäi siitä kiinni.
Yksi aika yleinen metodi, mitä yritetään käyttää, -
jos on kiellettyä ainetta käytetty, niin sanotaan testaajalle, -
ettei millään tule virtsanäytettä.
Silloin testaaja antaa vesipullon juotavaksi.
Sitä juo mahdollisimman paljon. Terveet munuaiset näet laimentavat-
virtsan nopeasti, jos juo litran tai enemmänkin vettä.
Virtsa voi hyvässä lykyssä laimentua niin, -
että dopingaine ei tule enää esiin.
Joo, tuohan oli minullekin ihan uusi asia.
Vesihän menee aika nopeasti munuaisten läpi virtsaan.
Sitten voidaan yrittää manipuloida näytteitä.
On olemassa tiettyjä yhdisteitä. Lisäämällä niitä virtsaan -
on vaikeampi saada esiin doping- ainetta tai huumetta.
Näyte pitää ottaa valvotusti -
ja otetaan virtsa heti pois, ettei pääse manipuloimaan.
Joo, keksitään mitä vaan, jotta saataisiin himoittu kultamitali.
Mitä olet mieltä tästä, kun on näitä terveystarkastuksia?
Helsingissä oli Kundit kondikseen. 40-vuotiaat tiettävästi terveet -
miehet otettiin ikäluokkatarkastuksiin.
Pitääkö täysin terveille tehdä laboratoriokokeita?
Missä tapauksessa se olisi järkevää ja perusteltua?
Yleensä ei ole tarpeen. Ei edes sillä tavalla, -
että kun on olemassa yhdisteitä, ns. syöpämarkkereita, -
niitäkään ei tutkimusten mukaan kannata juurikaan tehdä terveiltä.
Ehkä usein on enemmän haittaa kuin hyötyä.
Joitakin testejä silti voitaisiin ehkä tehdä.
Jos on esim. valtimotautianamneesia suvussa, -
esim. sydäninfarkteja tai ei tiedetä, onko tämmöistä, -
niin rasvoja, esim. kolesterolia ja triglyseridejä kannattaa -
keski-ikäisiltä ja vanhemmilta joskus katsoa.
Jos on korkeita arvoja, kuten oireettomallakin voi olla, -
kannattaa esim. ruokavalioneuvontaa antaa arvojen alas saamiseksi.
Jos se ei onnistu, niin saatetaan joutua lääkehoitoonkin.
Sitten diabeteskokeita kannattaa ehkä tehdä, -
etenkin jos on ylipainoa ja diabetesukuanamneesia.
Silloin kannattaa niitä ehkä tsekata joiltakin potilailta.
Joo, jos on sukutaipumusta, voisi sen ottaa joka toinen vuosi.
Onko mitään turhia/tarpeettomia tutkimuksia, joita vaaditaan?
Usein potilas sanoo minulle, että otetaan kaikki kokeet.
No, niin ei tietysti voi tehdä, vaan täytyy käyttää harkintaa.
Tähän on vähän vaikea vastata. Eri lääkäreillä on eri tapoja.
Jos joku tilaa muita enemmän laboratoriotutkimuksia, -
niin varmaan tulee aika paljon viitealueen tuloksia.
Toiset voivat pitää tutkimuksia turhina.
Kun arvot ovat viitealueella, voi sekin olla arvokas tieto.
Yksi, missä on ehkä tehty turhia tutkimuspyyntöjä, on tilanne, -
kun potilas tulee klinikkaan tai leikkaukseen, -
niin pyydetään joku rutiinipaketti, sarja tutkimuksia.
Perusterveellä ihmisellä kaikki tulokset ovat yleensä viitealueella.
Silloin ne ehkä ovat turhia ja monissa paikoissa on niistä luovuttu.
Yksi semmoinen, missä voidaan pyytää turhia tutkimuksia on, -
että potilaasta pyydetään ensin tk:n potilaana tietyt kokeet.
Sitten hän siirtyy erikoissairaan- hoitoon ja pyydetään samat kokeet.
Toistaminen on tietysti turhaa ja johtuu siitä, -
että tietojärjestelmät eivät kommunikoi näitten välillä.
Joo, tätä olen surrut 15 vuotta, että tulee päällekkäisyyttä -
juuri siksi, että emme näe teidän kokeita ettekä te meidän.
Silti sama laboratorio tutkii ne.
On aika käsittämätöntä, että tätä ei saada kuntoon.
Se on lääketieteen sisäinen probleema ja keskusteltava.
Siitä ei potilaita tietenkään voi moittia.
Mitä laboratoriokokeita mielestäsi pitäisi tehdä nykyistä enemmän?
Missä on selvää alikäyttöä?
No, muutaman esimerkin voisi mainita.
B12-vitamiinin määritys voisi olla semmoinen.
Erityisesti voitaisiin määrittää ns. aktiivista B12-vitamiinia.
Yleensä jos syödään jokseenkin normaalia ruokaa, -
niin vitamiinipuutoksia ei juuri esiinny.
B12 voi olla poikkeus.
Vaikka henkilö syö ihan normaalisti, -
niin imeytymishäiriö voi aiheuttaa B12:n puutteen.
Sen imeytyminen vaatii mahalaukusta erittyvää erityisvalkuaisainetta, -
intrinsic factor. Monissa mahasairauksissa voi olla häiriöitä -
valkuaisaineen muodostuksessa, jolloin vitamiini ei imeydy.
Myös jos syö pelkkää kasvisruokaa, -
niin B12:n puutos syntyy aika helposti.
Tyypillinen oire on ehkä anemisoituminen.
Jos puutos on edennyt, voi olla neurologisia/psykiatrisia oireita -
ja epämääräisiä oireita. Tätä ei ole oireista helppo diagnosoida -
ja tehdään ehkä turhia laboratorio- ja kuvantamistutkimuksia, -
jotka tulevat kalliiksi. Toinen voi olla kilpirauhasvajaatoiminnat.
Niitä on tosin viime aikoina alettu enemmän pyytää, -
mutta siinäkin hoidot, kuten B12:kin, ovat helppoja, -
jos tehdään oikea määritys.
Yksi vielä olisi tämä sokeritauti, mistä puhuttiinkin.
Veren sokereita ja sokerirasituksia pitäisi varmaan tehdä enemmän.
On osoitettu, että länsimaissa on piilevää diabetesta varsin paljon.
Esim. USA:n vähän yli 300 miljoonan väestöstä arvioitiin -
pari vuotta sitten olevan 29 milj. diabeetikkoa.
Niistä vain 21 milj. oli diagnosoitu ja 8 milj. piilevää.
Suomessa olisi noin 500 000 diabeetikkoa -
eli lähes 10 % väestöstä, mutta siitäkin osa on vielä piilevää.
Joo, tämä on varmasti aikamoinen haaste ja tuntuu pahenevan.
Oli erinomaista, että otit B12-vitamiinin esiin.
Luin hiljattain tutkimuksen, jossa esitettiin, -
että 10 % yli 65-vuotiaista kärsisi B12-vitamiinin puutteesta.
Sitä voisi ehkä suunnata tällekin ikäryhmälle.
Juuri nämä neurologiset oireet ovat sitten aika ilkeitä.
Siinä varmaan on se aktiivinen B12, kuten sanoit.
Pyydetäänkö sitä nimenomaan vai pelkästään sitä tavallista?
Aktiivinen on näistä varmempi. Molemmat ovat saatavana, -
mutta suositellaan aktiivista. - Se kannattaisi ottaa suoraan?
Tämä tiedoksi kaikille, jotka näitä miettivät.
Vuoropuhelua laboratorio- ja kliinikkopuolen välillä olisi hyvä -
käydä vähän enemmänkin.
Tämä kolesteroli ja rasva-aineen- vaihdunta, -
niistä paljon puhutaan. On hyvää ja pahaa kolesterolia -
ja triglyseridejä ym.
Riittäisikö niitten analysointiin, että ottaisi pelkästään -
pahan kolesterolin? Vai pitääkö ottaa koko paketti? Vai miten tekisi?
On vähän vaikea selittää potilaalle, -
että on hyvää ja pahaa ja triglyseridi...
Ehkä diagnosoitaessa kannattaisi tehdä nämä kaikki, -
mutta seurannassa voi paha koleste- roli riittää, jos halutaan säästää.
Kolesteroli sinänsä on aina sama molekyyli, mutta riippuen siitä, -
missä se esiintyy, se voi olla ns. hyvää tai pahaa.
Pahalla kolesterolilla tarkoitetaan LDL-fraktiossa olevaa kolesterolia-
eli LDL-kolesterolia. Sitä on länsimaalaisilla yleensä valtaosa -
kolesterolista eli 65-70 %.
Hyvää eli HDL-kolesterolia on useimmiten 20-30 %.
Sitten on vielä huonommin tunnettu VLDL-fraktiossa oleva -
eli VLDL-kolesteroli, jota on useimmiten 5-10 %, -
mutta voi olla joskus enemmänkin. Sekin on pahaa kolesterolia.
Näille on asetettu tavoitearvoja.
On osoitettu, että paha kolesteroli hyvin voimakkaasti liittyy -
sydän-/verisuonitautitaipumukseen, esim. sydäninfarkteihin.
Sitä kiistetäänkin, mutta se on vakuuttavasti osoitettu -
useissa tutkimuksissa. Hyvä kolesteroli taas suojaa.
Aika harvoilla on ihannearvo -
eli hyvän osuus kokonaiskolesterolista olisi 50 % tai jopa yli.
Tämmöisen henkilön suoja olisi hyvä - Joo, se kuulostaa -
hyvinkin hyvältä johtopäätökseltä.
Mitä kokeita käytetään yleisimmin munuaisten toiminnan tutkimiseen?
Ihan peruslaboratoriokoe on plasman kreatiniini, -
josta oli jo aiemmin jonkun verran puhettakin.
Niitä HUSLAB:ssa tehdään yli miljoona/vuosi.
HUSLAB:ssa on pari vuotta ollut käytäntö, -
että pelkästä kreatiniinista lasketaan vielä GFR-arvo -
eli glomerulusten suodatusnopeus.
Laskennassa otetaan huomioon myös ikä ja sukupuoli.
Terveellä nuorella aikuisella...
Siitä saadaan munuaistoiminnalle kvantitatiivinen mittari, -
jonka yksikkö on ml/min. Nuorella aikuisella sen pitäisi olla yli 90.
Silloin ovat munuaiset terveet.
Munuaisten vajaatoiminta taas voi olla lievää/keskivaikeaa/vaikeaa -
tai voi olla terminaalinen (loppuvaiheen) vajaatoiminta.
Jos arvo putoaa alle 15 ml/min., niin on kyseessä -
loppuvaiheen vajaatoiminta, -
jolloin hengissä pysymiseksi tarvitaan yleensä jo dialyysejä.
Joo, se mittaa aika tarkasti munuaisten tapahtumia.
Mites alkoholin suurkulutus? Näkyykö se laboratoriokokeissa?
Joo, siinä on ehkä nykyisin paras rutiinikäytössä oleva metodi CDT, -
Carbohydrate Deficient Transferrin, hiilihydraattivajaa transferriini.
Transferriini on eräs veriplasman proteiineista eli valkuaisaineista.
Siinä on sokeriosakin eli hiilihydraattiosa.
Sen liittämistä transferriiniin suuri alkoholipitoisuus -
ja pitkän ajan kuluessa estää. Siitä johtuu -
alkoholin suurkulutukseen liittyvä CDT:n nousu.
Jos säännöllisesti käytetään -
miniminä 5-6 alkoholiannosta/pv vähintään 2 viikkoa, -
niin silloin CDT nousee viitealueen yläpuolelle.
Esim. lentäjällä todetaan kohonnut arvo ja sanotaan, -
että työpaikka on vaarassa, ellei juominen lopu.
Juomisen loputtua lievästi koholla olevan CDT:n -
pitäisi palautua 2 viikossa viitealueelle.
Hyvin korkeassa lähtöarvossa voi kestää 2 puoliintumisaikaa -
eli 4 viikkoa ennen palautumista. - On hyvä, että tähän on mittari.
Tietyissä ammateissa, kuten mainitsit, sitä seurattaneen ja syystä.
Mites muiden tautien laboratorio- diagnostiikka?
Narkolepsiasta on paljon puhuttu tai Alzheimerin taudista.
Onko se nykyään mahdollista?
Joo, narkolepsia, joka on esim. pienille lapsille voinut syntyä -
Pandemrix-rokotteesta tai ainakin epäilty sitä, -
niin siihen on spesifinen koe.
Se täytyy tehdä selkäydinnesteestä (likvor).
Sieltä mitataan spesifinen valku- aisaine oreksiini eli hypokretiini.
Jos se on huomattavasti alentunut... Tyypilliset oireet ovat, -
että hyvin nukutun yön jälkeen nukahtelee silti päivisin.
Tämmöisiä nukahtelukohtauksia.
Jos se on selvästi alentunut, niin se on diagnostinen.
Oreksiinia muodostavat aivojen hypotalamuksen, -
väliaivojen alaosan, tietyt solut, joissa on ehkä vaurio rokotteesta.
Alzheimerin taudissa koe tehdään myös selkäydinnesteestä (likvor).
Sieltä mitataan kolmeakin eri valkuaisainetta.
Beeta-amyloidia, joka yleensä alenee, jos on Alzheimerista kyse.
Ja sitten Tau-proteiinia ja Fosfo-Tau-proteiinia, -
jotka taas nousevat.
Jos ensimmäinen alenee ja toiset nousevat, se viittaa siihen, -
että muistihäiriöisellä on Alzheimer.
Joskus muutokset testissä näkyvät jo, -
kun ei ole vielä kovin vakuutta- vasti havaittu dementiaa.
Mielenkiintoista. Muistihäiriö- ongelma on lisääntymässä.
Varmaan tämän tyyppisiin kokeisiin mennään sitten laajemmin.
Ihmisillä on joskus taipumus, että halutaan elää ikuisesti.
Halutaan tietää, kauanko elän. Äskettäin ilmaantui tutkimus, -
että 5 laboratoriokokeella voisi muka sanoa, -
että kuolet 5 vuoden kuluessa. Mitä mieltä olet tästä? Tienaamista?
Onko mitään lääketieteellistä mieltä, että otetaan koepaketti, -
joka kertoo odotettavissa olevan eliniän.
No, se on varmaan osittain tämmöistä huiputusta tms.
Siitä, mihin vanheneminen perustuu, on monta kilpailevaa teoriaa.
Sitä ei kovin hyvin edes tiedetä. Jotain tämmöistä tietysti on.
Esim. herkkä CRP voisi jotenkin indikoida.
Mitä korkeampi se on, sitä isompi sydän-ja verisuonitautikuolleisuus.
Silloin kuoleman riskikin suurenee.
CRP mitataan yleensä bakteeri- tulehdusepäilyssä.
Jos sitä ei ole tietyllä hetkellä, -
niin silloin tehdään herkkä CRP. Sen pitäisi olla hyvin matala.
Jos se ei ole matala, se voi johtua esim. tästä.
Kun kaikilla vanhemmiten on ateros- kleroosia, valtimonkovettumatautia, -
niin siellä oleva tulehdus voi nostaa herkkää CRP:tä.
Siis semmoista koetta ei ole, joka kertoisi meidän elinpäivämme.
Kyllä ne on Jumala säätänyt. Kiitos, dosentti Lasse Uotila!
Oli hienoa, että tulit tänne kerto- maan näistä tärkeistä asioista.
Jos haluat tukea tätä ohjelmaa, niin soita numeroon 0600 10077.
Puhelun hinta on 10 euroa. Voit myös käyttää tilinumeroa+viitettä.
Näin voimme tehdä lisää näitä ohjelmia potilaiden parhaaksi.
Kiitos mukanaolosta!
Meidät on kaikki luotu Jumalan kuviksi.
On tärkeää huolehtia terveydestään ja näin ennaltaehkäista sairauksia.
Auta tukemalla tätä ohjelmaa.
Voit soittaa numeroon 0600-10077.
Puhelu maksaa noin 10 euroa ja olet tukemassa tätä toimintaa -
kaikkien meidän yhteiseksi parhaaksi.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare