Hyvät katsojat! Tässä jaksossa Herra käyttää lääkäriä -sarjaa -
keskustelen työterveydenhuollon erikoislääkäri Hannu Hurrin kanssa.
Hannu, oliko sinulle aina selviö nuorena ja opiskeluaikana, -
että sinusta tulee lääkäri?
No, kyllä oikeastaan suhtkoht aikaisin.
Muistan sen olleen keskikoulun aikana takaraivossa tavallaan.
Ei oikein ollut kunnon vaihtoehtoja.
Kun koulu sujui hyvin, ennustettiin pappia, insinööriä tai lääkäriä.
Onneksi laulutaidottomana ei tarvinnut käydä papiksi, -
vaikka nyt olen papillisissa tehtävissä. -Oliko suvussa lääkäreitä?
Ei oikeastaan. Ei ollenkaan.
Pääsitkö ensi yrittämällä opiskelemaan sinne, minne halusit?
Joo, kyllä. Kesällä -69 oli karsintakurssit.
Siihen aikaan oli vielä 1,5 kuukautta.
Helsinkiin pyrin ja Helsinkiin pääsin. Aloitin tammikuussa -70.
Sitten siirryit vähitellen työterveyshuollon puolelle.
Mikä siinä kiinnosti? Oliko jotain erityistä siihen suuntaan?
Oikeastaan se kävi niin, että liian aikaisin -
pääsin vähän liian hyviin paikkoihin.
Armeijasta sotilassairaalan osastonlääkäriksi.
Siinä sai jo pitää vastaanottoja varsin laajasti.
Se oli 70-luvun loppua. Vuonna 1980 perustettiin -
valtion alueellisia työterveysasemia, -
mitkä vastasivat valtion työntekijöiden työterveyshuollosta.
Siinä oli sopivasti virka auki. Siihen pääsin ja aloitin.
4 vuotta myöhemmin sain työterveys- huollon erikoislääkärin oikeudet.
Se meni tavallaan työmahdolli- suuksien avautumisen kautta.
Eihän oikeastaan vielä opiskeluaikana -
työterveyshuollosta puhuttu erikoisalana.
Oli työlääketiede ja se nyt oli... Työhygieeniset ym. jutut -
eivät olleet sydäntä lähellä. Tämä avautui ja on kokonaisvaltaista, -
yleislääketieteellistä ihmisen kohtaamista, mistä pidän.
Se on aika paljon yleislääkäriin verrattavaa.
Olen itsekin ollut sivutoimisena työterveyslääkärinä eri yhtiöissä.
Tiedän vähän sen kuvioista.
Tietyissä ammateissa ovat tietyt tarkastukset tärkeitä.
Työikäisen väestömme terveyden- huollosta ehkä leijonanosa hoituu -
siis myös sairauksien hoidosta työ- terveyshuollossa. Mitä mieltä olet?
Siitä paljon on puhuttu, mikä kuuluu mihinkin.
Nykyään työterveyshuolto aika lailla pysyy pystyssäkin, -
ainakin taloudellisesti, koska siihen kuuluu sairaanhoito.
Hienommin sanottuna työterveys- painotteinen sairaanhoito, -
missä pyritään huomioimaan työn asettamat olosuhteet.
Silti se pitkälti ainakin yksityis- puolella pyörii sairaanhoidolla, -
vaikka tärkeintä on tietenkin työterveyslääketieteellinen puoli, -
missä huomioidaan töiden mahdolliset riskit jne.
Joo, alkuperäinen idea on laajentunut sairaanhoitoon -
ehkä käytännön syistäkin. Se on tuttu potilas-lääkärisuhde.
Siinä se hoidetaan ja otetaan huomioon työseikat.
Näinhän se on. Suomi on ihan edelläkävijämaita.
Työterveyshuoltomme on maailman- laajuisesti ihan huippuluokkaa.
Toisaalta se on hyvä asia. Se on vähän kuin perhelääkärin työtä.
Pitää tuntea kokonaisvaltaisesti työntekijöitä.
Joissakin perinteisissä työpaikoissa, -
- olin vähän aikaa esim. VR:n työntekijöiden lääkäri -
niin silloin oli jopa omaisilla oikeus käydä työterveyslääkärillä.
Sehän on tosi hyvä asia, että näkee myös taustoja.
Joo, olen itsekin ollut VR:n sivutoimisena lääkärinä -
ja tunnen tuon sektorin hyvin. Kullakin työpaikalla on -
omat tyypilliset sairausprofiilit ja muut, mitä pitää huomioida.
Oletko sitä mieltä, että työterveyshuolto on merkittävästi -
vähentänyt esim. työtapaturmia ja pidentänyt työuria Suomessa?
Varmasti näin on. En osaa sanoa, onko asiasta tarkkoja tutkimuksia.
Jos ajatellaan, että työt ja työpaikat ovat muuttuneet -
fyysisistä työpaikoista paljolti henkistä kapasiteettia vaativiksi.
Ei ole enää sellaisia työhygieenisiä haittoja -
kuin joskus takavuosikymmeninä tai esim. vajaa sata vuotta sitten.
Työpaikkojen luonne, ongelmat ja altisteetkin ovat toisenlaisia.
Näin varmasti on. On huomioitu asbestit yms., -
mistä 50-luvulla ei ollut oikein mitään tietoa.
Suojaukset, kuulo-ja näkösuojaimet, kaikki ovat hoidossa.
Kuten sanoit, siinä ollaan edelläkävijöitä.
Kyllä työsuojelu on myös Suomessa ihan huippuluokkaa.
Jos katsot, kun esim. Intiassa rakennetaan taloa, -
ei siellä juuri turvakaiteita tai -köysiä näy. Miehet roikkuvat...
Ja surullista on, ettei siellä ole mitään vakuutuksiakaan.
Jos putoat telineeltä, niin se on oma murheesi.
Me emme ihan ymmärräkään, kuinka hyvin meillä täällä on.
Kaikki osatekijät: työterveyshuolto, työsuojelu, vakuutuksetkin -
ovat tosi hienoja. Tietysti tulee lieveilmiöitä myös.
Kunhan ei liikaa mentäisi Amerikan malliin.
Ellei ole vakuutuksia, ei voi hoidattaakaan. Sinne on vielä matkaa.
Joo, kuulo- ja näkösuojaimia on, -
mutta onko suojaimia esim. työpaikkakiusaamiseen?
Miten yleiseksi ongelmaksi olet sen kokenut?
Ja puhutaanko siitä lääkärille vai työterveyshoitajalle?
Kyllä tämä aihepiiri on tullut huomattavan paljon julkisuuteen -
ja mediamyllytykseen. On tätä aina ollut, -
mutta ennen ei niin piitattu. Väärinkäytöksiä varmaan on ollut, -
mutta nykyään ollaan aika lailla tarkkoja näissä.
Uskon, että nyt on jo mahdollisuuksia työntekijällä.
Jos ei työpaikalla, niin juuri työterveyshuollossa.
Uskon, että työterveyshoitaja on ensipuskuri.
Työterveyshuollon tehtävä on mahdollisimman aikaisin -
eri tilanteissa ottaa huomioon työntekijä ja työpaikka/työnantaja.
Sitten pyritään palaveeraamaan asioista. Meillähän on jo -
paljon erilaisia spesialiteetteja mukana, mm. työterveyspsykologit.
Kyllä niin kuin... Ei voi enää sanoa, ettei apua löydy.
Mukava kuulla. Muistan, kun 90-luvun laman aikana -
olin yleislääkärinä Helsingissä.
Tietysti paljon työssäkäyviä kävi myös terveyskeskuksessa.
Minulta meni aina parissa viikossa blokki sairauslomatodistuksia.
Silloin syvimmän laman aikana blokeista ei mennyt lehtiä.
Huomasin, että ihmiset eivät tulleetkaan hakemaan sairauslomaa.
Tuli semmoinen tunne, että täällä nyt ollaan sairaana töissä -
työpaikan menettämisen pelossa. Oletko huomannut näitä trendejä?
Eli mennään kumminkin sairaana töihin.
On se ihmeellisesti muuttunut. Muistan minäkin.
Valmistuimme varmaan molemmat 70-luvulla.
Aika ja yleinen asenne ovat muuttuneet täysin.
Tulee mieleen ensimmäisiltä työvuosilta eräässä kaupungissa -
- en nyt sano nimeä - olin työterveyshuollossa päivällä.
Sinne tuli mies perusteettomasti hakemaan sairauslomaa.
Olin samassa kaupungissa illalla päivystämässä, ja mies tuli sinne -
ja huomasi, että on sama lääkäri.
Siinä tietystä syystä ei tullut sairauslomaa.
Hän oli kyllä isossa teollisuus- laitoksessa töissä, -
mutta hän oli myös sivutoiminen kaivinkoneurakoitsija.
Se ehkä olisi mielestään sujunut. No, nämä nyt on näitä.
Ennen oli näin. Nyt moni varmasti joutuu, kuten sanoit, -
sinnittelemään jopa sairaana.
Minusta tuntuu, että suomalainen työntekijä -
ei oikeastaan ns. pinnaa töistä, jos tätä sanaa rohkenen käyttää, -
vaan painaa kovempaa.
Jos vertaa Ruotsiin, niin siellä tuntuu siltä, -
että herkemmin mennään sairauslomille, jopa syistä, -
että tänään ei nyt oikein työ huvita.
Sinne tästä syystä jossain vaiheessa tuli poissaoloministeri.
Toisaalta taas tilasto näytti, että siellä työurat jatkuvat pitempään.
Se kompensoituu siellä päässä. Aika mielenkiintoinen väite sieltä.
Oman näkemykseni mukaan suomalainen on aika sitkeä -
ja aika perustellusti poissa. Joitakin poikkeuksia tietysti on.
Kyllä siitä pitää tietysti lähteä, että ihminen on rehellinen.
Suomessa se on perusjuttu, mutta kansojen/maitten välillä on eroja.
Ruotsissa sai ainakin ennen olla omalla ilmoituksella kauemmin pois.
Näitten asioitten kanssa tietysti jotkut harvat, kuten sanoit, pelailevat.
Jos alkaa olla kuukaudessa muutaman maanantain poissa...
Nykyään kokonaisuutena asia on melkein kääntynyt päinvastoin.
Joo, kyllä se näin tuntuisi olevan.
Miltä tuntuu työterveyslääkäristä? Onko YT-neuvottelusuma, -
irtisanomiset, teollisuuden alasajo yms. vaikuttaneet mielialoihin?
Onko siitä mitään havaintoa? Vai onko tämä vasta alkusoittoa -
tällaisessa lamaan liukumisessa?
Eiköhän se historia osoita, että lama tulee ja menee -
ja taas tulee uudelleen vaikeuksia.
Nyt eletään työelämän murrosta kaiken kaikkiaan, -
niin kuormittuneisuuden pääpaino on henkisellä puolella.
Nykyään asiat voivat tulla aika yllättäen. On työntekijöitä, -
jotka aamulla töihin mentyään huomaavat, ettei kohta ole työpaikkaa.
Kuten alussa mainittiin, -
niin vaikeudet ja kuormitukset ovat enemmän henkisiä.
Joo. - Kyllä ajan henki on sellainen, -
että on vaikea pysyä nopeitten muutosten perässä.
Sitten kun on toisaalta -
suosittu matalakorkoisena aikana esim. reilua lainanottoa, -
niin onhan se kova paine, kun on isot lainat ja työ menee.
Joskus menee jopa molemmilta vanhemmilta.
Tässä aihepiirissä joskus tuntuu ja potilaatkin sanovat, -
ettei nykyään enää pysy mikään muu kuin Jumalan Sana. - Joo.
Joskus tuntuu myös, että varttuneempia työntekijöitä syrjitään.
Puhutaan ikärasismista. Mistä se sitten mahtaa johtua?
Kokemukseni mukaan ainakin terveydenhuoltoalalla -
varttuneet lääkärit ovat aika haluttuja ja suosittuja.
Tässä on kaksi. Vähän vanhempana olet jo eläkkeellä.
Alussa kerroit, että teet kuitenkin omalla tavallasi töitä.
Minäkin täytin 63 viime syksynä ja aloin nostaa yrittäjäeläkettä.
Meidän ammatin erinomainen etu on, -
että voi itse useimmiten mitoittaa työnteon. - Joo.
Ja ainakin näin yrittäjänä on mahdollisuus.
Ei ole mitään rajaa, miten työskentelee. - Aivan.
Jotkut iäkkäämmät kyllä valittavat, -
että on aika vaikea taistella avoimesta työpaikasta nuorten kanssa.
Kulttuurimmekin on ehkä sellainen. Muissa maissa se voisi olla toisin.
On se varmaan totta Suomessa.
Meidän ammattikuntamme on varmaan ihan poikkeus, -
mutta jos yleensä 55-vuotiaana -
haet jotain virkaa, niin eiköhän se ole aika toivotonta saada.
En tiedä, tarvitseeko siitä ikärasismi-sanaa käyttää, -
mutta joskus valinnoista/päätöksistä tuntuu puuttuvan terve järki.
Kokemuksen merkitystä ei ymmärretä. - Ei. Se voi masentaakin -
täysin pätevää, kokenutta ja hyvää työntekijää, -
kun hänen mahdollisuutensa ohitetaan.
Se voi olla aika surullinen asia.
Mullekin tulee mieleen yksi kaveri, -
joka oli alansa tosi huippu - Suomen ulkopuolellakin.
Ei ollut montaakaan vuotta eläkeikään.
Sitten tuli nuori kaupallisen koulutuksen saanut esimieheksi -
ilman mitään teknisen alan ymmärrystä.
Raa'asti pantiin huippuasiantuntija pois.
Siinä kaikki menettävät loppujen lopuksi.
Päätöksenteossa nykyään usein vallan käyttö ilman kokemusta -
voi tuoda vääriä ratkaisuja. - Oletko huomannut teknistymisen, -
ATK:n tulon, päätelaitteiden yms. käytön aiheuttaneen -
varttuneemmassa väessä jonkinlaista ahdistusta?
On pitänyt uusia systeemejä ja toimintatapoja taas opetella.
Vai sujuuko se yhtä jouhevasti kuin nuoremmiltakin?
Kun ikää tulee, uuden oppiminen ei tietysti ihan ole nuorempien tasoa.
Ajankohtainen asia on esim. tämä sähköinen resepti, -
jossa nyt on paljon tullut mielipiteitä siitä, -
että se usein jo kokeneiden kollegoidenkin työtä häiritsee.
Kyllä tiedän monia, jotka lopettavat vastaanottonsa siksi, -
että joutuvat mukaan uudenlaisiin mylläköihin.
Kyllähän ne oppii, mutta jotenkin tuntuu, -
että vanha ei ole enää mitään.
Tavallaan puoliksi pakotetaan omaksumaan sellaista tekniikkaa, -
mikä häiriöiden tullessa voi olla aika hankalakin.
Se on aika dramaattista itse asiassa.
Kuulun seniorilääkäriyhdistykseen.
Siellä on ruvettu keskustelemaan uudesta reseptistä. Voi olla, -
että meiltä poistuu useiden satojen tuhansien -
lääkemääräysten kirjoittaminen vuodessa, -
jos paperireseptiä ei saa enää kirjoittaa.
Koko valtava massa hoidettavia siirtyy erilaisiin järjestelmiin, -
mikä ei ole kyllä kovin viisasta. Eläkkeellä oleva lääkäri, -
kuten minäkin osin, hoitaa omaisia ja sukulaisia ja uusii reseptejä.
Jos se panos poistetaan, seuraukset voivat olla pelottavat.
En minäkään ihan ymmärrä, että pakotetaan hankkimaan -
jopa 30 000 euron investointi, -
että saa muutaman reseptin joskus kirjoittaa. On se vähän outoa.
Jotkut nuoret ovat hyvin näppäriä näiden reseptien kanssa.
Heiltä joutuin niitä tulee, mutta jos joutuu klikkaamaan 15 kertaa, -
että pääsee sitä kirjoittamaan, niin paperiresepti on nopeampi -
kirjoittaa muutamassa sekunnissa.
Herää kysymys, mihin tällä pyritään ja kuka tällä tienaa?
Järjestelmän kehittämiskustannukset ovat aika huomattavat.
Ei ehkä puhuta kymmenistä, vaan sadoista miljoonista.
Kuka tästä lopulta potin korjaa? IT-firmat?
Missä se intressi kulkee? Olen aina suhtautunut vähän skeptisesti -
semmoiseen ylenpalttiseen touhuiluun teknologian kanssa.
On hyvä, kun laboratoriotulokset, röntgenkuvat ym. näkyvät näytöllä.
Ne tilataan sieltä ja ovat osittain käytettävissä, osittain ei.
Siinäkin on lukkoja. Jos kokeet on otettu jossain järjestelmässä, -
niin toinen järjestelmä ei pääse niitä katsomaan tietosuojan takia.
Jotenkin tuntuu, että monesti muutos on muutoksen takia.
Meidät lääkärit on koulutettu hoitamaan ihmisiä.
Nyt on vielä tullut niin paljon näitä suppeita spesialiteetteja.
Sinun yleislääkärinä ja minun sen kaltaisena työterveyslääkärinä -
meidän tehtävä on nähdä kokonaisuus. Nyt ihminen "pirstotaan".
Tänä aamuna... ei kun eilen mulle sisäpuhelimella soitti hoitaja: -
"Ottaisitko sinä poskiontelot vastaan?" - Ahaa.
Kyllä otan, mutta tuo koko potilas.
Meidät on silleen pirstottu, että joku tutkii sitä, joku tätä.
Kokonaisuus tulisi nähdä. Tekniikka on monesti niin hienoa.
Voidaan tehdä valtavasti tutkimuksia, mutta sitten se ihminen, -
ihmisen olemus, keskusteltava asia sekin.
Me lääkärit unohdamme ihmisyyteen kuuluvia perusasioita.
Jotenkin tuntuu, että joskus koneet vievät meitä.
Toisaalta edustetaan kokemusta.
Kyllä kliininen tutkimus ja silmä ovat lähes aina tärkein asia.
Nyt eletään koneellistettua aikaa ja voi olla näinkin, -
että on helpompi laittaa aina mahdollisimman laajoihin tutkimuksiin.
Ei kone kuitenkaan koskaan ihmistä korvaa. - Ei korvaa.
Tuli mieleen, kun sanoit hoitajan sanoneen, että olisi poskiontelot.
Minulle sanottiin: "Täällä olisi vielä yksi korva."
Tällaisia me ollaan. "Silmänä ja korvana."
Tämä jännästi kuvastaa sitä, -
mikä meidänkin ajattelutapamme usein on.
Siinä aina tietysti tulee kliininen tutkimus ja kokemus.
Voi olla, että sanotaan, että täällä on yksi rähmivä silmä.
Jos en haluaisi nähdä potilasta, kirjoittaisin silmätipat, -
mutta rähmivä silmä voi olla merkki lapsen välikorvantulehduksesta -
kuten usein on. Se piti hoitaa. Kyllä hoidamme kokonaisia ihmisiä.
Kliininen tutkimus tulisi aina tehdä ja katsoa kaikki asiaankuuluva.
Kyllä monesti vastaanottoaikojen nykyään ollessa aika suppeita -
vaikea on varttitunnissa kokonaisuutta nähdä.
Vastaanotolle tullaan ehkä jonkun pikkuasian takia, -
mutta katsottaessa taustalla voi olla isompaa.
Olen oikein kiitollinen... Vähän aikaa sitten ihminen tuli -
toisen jalan oireen takia. Jostain kummasta syystä sanoin: -
"Ota toinenkin sääri paljaaksi." Se ei liittynyt siihen sairauteen.
Siinä olikin hyvin pahanlaatuisen näköinen luomi.
Seuraavana päivänä se poistettiin. Oli melanooma.
Aivan. - Sattumalta hoidettiin tämä vakavampi asia -
ja hän sai selvästi jatkoaikaa.
Tarkoitan, että tänä päivänä itsekin syyllistyy samaan.
Ei potilasta aina ehdi edes riisuttaa kunnolla, -
kun tullaan jonkun tietyn asian takia.
Onko sinulla ollut työssäsi tilanteita, -
missä on tullut tarvetta rukoilla taivaan Isältä apua?
Kyllä varmasti itse tarvitsisi joka päivä sitä luvattua viisautta -
ja olen varmaan ollut aika lailla huolimatonkin tässä.
Kyllä tässä kuitenkin vuosi- kymmenien aikana...
Minäkin olen ollut 38 vuotta lääkärinä ja 30 vuotta uskossa, -
niin on tullut paljon sellaisia tilanteita, että tietää, -
että ilman rukousta ei olisi päästy eteenpäin.
Tietysti rukoustakin voi tehdä monella tavalla.
Olen kiitollinen, että vuosien myötä on tullut monia tilanteita -
- tietysti useimmiten potilaan aloitteesta - että on voitu ottaa -
myös Ylilääkäri mukaan asioihin.
Koen lääketieteen suurimmiksi menetyksiksi, -
ettemme huomioi kaikkivaltiaan Luojan antamia elämänohjeita -
ja Raamatussakin annettuja mahdollisuuksia. - Näin on.
Olen myös tehnyt näin, että jos potilas itse ottaa asian esiin, -
ja haluaa keskustella näistä, niin keskustellaan. Se sopii hyvin.
Oletko halukas kertomaan hiukan siitä, -
miten tämä vakaumus sinulle kirkastui tai selvisi?
Kyllä voin kertoa sen lyhyesti. Olen esirukouksen lapsi.
Vanhin veli kuoli syntymän jälkeen.
Kuulin vanhempien ajatelleen, että jos lapsia tulee, -
ne ovat Jumalan lahjoja Hänen käyt- töönsä, vaikka vakaumusta ei ollut.
Syntyi 5 lasta. Minä oli ensimmäinen.
4 nuorempaa tyttöä tuli uskoon ja minä kuljin omia teitäni.
Jumala oli kutsunut mua monesti hyvillä asioilla, -
mutta vähän yli 30-kymppisenä tulin tilanteeseen...
Siinä oli omaan hyvin- tai pahoin- vointiin liittyviä tekijöitä, -
sekin, että minut kutsuttiin vapaamuurarien jäseneksi.
Se pani vähän miettimään, mihin elämässä todella turvaa.
Löysin Raamatun sanoman. Tietysti erosin järjestöstäkin, -
mutta se oli vain yksi tekijä. Olin hyvin ahdistunut.
Olin Kouvolassa lähes kaikissa ns. arvokkaissa poppoissa mukana.
Mulla oli kaunis vaimo ja talous hyvin.
Oli jo ensimmäinen poikakin, ja kaikki oli hyvin.
Kuitenkin sisäisesti tiesin, että jotakin puuttuu.
Menin erään uskovan hammas- lääkärin luo, joka kertoi lyhyesti, -
mitä on uskoontulo. Miljoonat suomalaiset eivät sitä tietäne.
Hän neuvoi ja mä sain pyytää hänen olohuoneensa sohvalla -
syntini anteeksi ja Jeesusta elämääni. - Joo.
Läksin seuraavana päivänä lääkäri- päiville ja karttelin kollegoita, -
etten joudu vastaamaan kysymyksiin. Enkä olisi ymmärtänytkään.
Sitten tulin Dipolista lääkäri- päiviltä perjantaina kotiin.
Vaimoni ei silloin ymmärtänyt näistä asioista juuri mitään.
Vuosi myöhemmin hän tuli itse uskoon. Sanoin Eija-Riitalle: -
"Jos Jumala, Jeesus ja Pyhä Henki ovat totta, niin pyydän, -
että se näytetään mulle." Silloin Jumalan rakkaus laski ylleni.
Koin kiireestä kantapäähän sellaisen virran, että tiesin, -
ettei tämä ole mitään teeskentelyä. Nyt on kyse Jumalasta.
Siihen hetkeen liittyi myös se, että Hannu, olet vain lääkäri.
On Ylilääkäri. Koeta jotenkin palvella Häntä.
Se oli varmasti upea kokemus, kun sait oikein tuntea sen -
ja ymmärtää tämän asian ja asetuit omaan rooliisi.
Tämänkin ohjelmasarjan teema on Herra käyttää lääkäriä.
Annoit lääkärintaitosi Herran käyttöön.
Sitä voi sanoa, että aika paljon on kyllä tuhrittu.
Uskoontulleesta ihmisestäkään ei mitään yli-ihmistä tule.
On omat vajavuudet ja heikkoudet. Itselläkään elämä ei ollut helppoa.
On ollut monia vaikeuksia, mutta kiitän Jumalaa uskollisuudesta.
Sisimmässä on kiitos siitä, että on saanut ymmärryksen, -
mitä esim. Raamatussa tarkoitetaan ihmisestä.
Medisiinassa sanomme: "Terve sielu terveessä ruumiissa."
Unohdamme, että sisin olemus on hengessä.
Kiitos tästä, Hannu. Varmaan jatkamme ja syvennämme -
tätä teemaa vielä seuraavan jakson aikana. Silloin keskustelen -
työterveyshuollon lääkäri Hannu Hurrin kanssa siitä, -
mitä lääkärille merkitsee se, että Herra käyttää häntä.
Meidät on kaikki luotu Jumalan kuviksi.
On tärkeää huolehtia terveydestään ja näin ennaltaehkäistä sairauksia.
Auta tukemalla tätä ohjelmaa.
Voit soittaa numeroon 0600-10077.
Puhelu maksaa noin 10 euroa ja olet tukemassa tätä toimintaa -
kaikkien meidän yhteiseksi parhaaksi.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare