Hyvät katsojat! Herra käyttää lääkäriä -sarjassa -
jatkamme keskustelua sisätautien erik.lääkäri Antti Linkolan kanssa.
Viimeksi pohdimme sitä, -
voisiko sairaus olla joskus myös mahdollisuus.
Tämä on mielenkiintoinen ajatus, jota pohdimme tässä eteenpäin.
Antti, otit esiin vallankumouksellisen ajatuksen, -
että sairaus voi olla joskus mahdollisuus elämässä.
Haluatko syventää tätä ajatusta?
Tämä on asia, jonka voi jopa Jumala sanoa ihmiselle.
Ei me voida toiselle sanoa tällä tavalla. - Joo, aivan.
Ehkä siinä on kyse siitä, -
että Herra haluaa joskus pysäyttää ihmisen.
Sekin voi olla tavallaan armoa, vaikka voi kuulostaa julmalta.
Kaikella on kyllä tarkoituksensa. Sen on elämässä itsekin huomannut.
Jos jotakin sattuu, se voi olla semmoinen pysäyttävä asia.
Tähän liittyen tulee mieleeni -
Iso-Britannian saattohoito- järjestelmässä tehty tutkimus.
Siinä ajateltiin tätä ihmisen riisumista -
sairauden sattuessa ja kuoleman lähestyessä.
Johtopäätöksenä oli, että saattohoitoyksiköissä siellä -
noin puolet potilaista viimeisenä elinkuukautenaan, -
kun heitä riisuttiin maailmasta pelkkään Jumala-suhteeseen, -
sai suhteensa kuntoon Jumalan kanssa.
Se riisumisvaihe on siis osa Jumalan suunnitelmaa.
Kun on syntymä, elämä ja kuolema, niin sekin on osa kokonaisuutta.
Raamatussa sanotaan muistaakseni näin, -
että Herra varjelkoon minua äkkikuolemalta.
Se ei ole Raamatusta käsittääkseni, vaan on ollut kirkkorukouksessa -
tiettynä historiallisena ajanjaksona.
Hyvä, että korjasit, mutta kirkko on siis ottanut tämän esiin.
Ehkä ajatuksena on ollut, että saa pohtia Jumala-suhdetta -
ennen poislähtöä. Varmaan näin on.
Hyvä, että korjaat minun teologista asiantuntemustani.
Oli aika, jolloin katsottiin, että kuolevan viimeiset sanat -
antoivat vinkin siitä, pääsikö hän taivaaseen vai ei.
Eli siis meni tämmöiseen ihan kuolevan kiusaamiseen. - Joo.
Kysymyshän on siitä, millainen Jumala meillä on. - Joo.
Meillä on Jumala, joka toivoo, että emme esittäisi verukkeita -
omalta puoleltamme Hänen rakkaut- taan kohtaan. Se on meille vaikeaa.
- Joo. - Mutta "mutu" voi johtaa myös hyvinkin harhaan. - Joo.
Jumala rakastaa myös pelokasta ihmistä, joka katsoo, -
ettei hän mitenkään voi pelastua.
"Joka avuksi huutaa Herran nimeä, pelastuu." Tähän voi turvata.
Tämä on hyvä evankeliumi. Joskus vähän pelottaakin -
sellainen ajatus, että joku on ihan vuorenvarma siitä, -
että on tehnyt vain hyvää, ja asiat ovat kunnossa.
Vähän ylipursuava itsevarmuus. Mutta kun hädän viime hetkellä -
turvataan Herraan ja uskotaan Herran nimeen, niin se riittää.
Sisätautilääkärinä minulla on ollut etuoikeus olla läsnä silloin, -
kun ihmisillä on vaikeaa. - Joo. - Kestän niissä -
sen ajatuksen voimalla, ettei tämä nyt koske minua. - Joo.
Mutta mulla ei myöskään ole syytä pelätä sitä, jolla on vaikeaa.
Ihmiset näköjään selviävät henkisesti hyvin vaikeissa tilanteissa.
- Joo. - Voi vaan ihmetellä. He hakevat lapsuudesta usein -
niitä hyviä kontakteja ja heillä on myös nykytilanteessa niitä.
Mutta päällepäin näkyvä hengellisyys ei välttämättä takaa mitään.
Ihminen, joka on vuosikymmeniä julistanut kovaa lain saarnaa, -
joutuu itse sairastuessaan sanomaan nöyrästi: "Olen ollut väärässä."
- Joo. - Ja hänellekin silloin armo kelpaa.
Tällaistakin on saanut seurata nimiä mainitsematta.
Joo, tuo on hyvin sanottu. Näin on.
Muistan Winston Churchillinkin sanoneen kuolemaa lähestyessään: -
"Hyvä Jumala, miten kurjan elämän olen elänyt."
Mutta sitten hän turvautui siihen Jumalan armoon.
Jos jonkun ura näyttää häikäisevältä, -
niin voi tulla tämä reaktio siinä vaiheessa.
On turvallista tietää, että meistä pidetään huolta.
Luottamalla Jumalan armoon ja uskomalla Herraan -
on turvallista mennä eteenpäin.
Ei tarvita omia ansiolistoja tai suorituksia, -
vaan rakkaus Jeesukseen ja Jeesuksen tunteminen -
ja Häneen luottaminen on se A ja O. Näin se on.
Miten paljon sinulla on aikanaan sairaalassa ollut -
yhteistyötä sairaalateologien kanssa?
Aina tarvittaessa. Monesti on niin, että lääkäriä ei vaivata.
Hoitajat pyytävät sairaalapapin ja lääkäri keskittyy itse sairauteen.
- Joo. Näinhän se on hyvä ja hyvä, että se jatkuu.
Toivottavasti järjestelmä turvataan jatkossakin, kun on resurssipulaa -
ja koetetaan säästää sieltä ja täältä.
Olen vähän pelännyt tätä.
Nyt on paljon puhuttu armeijan hengellisestä kasvatuksesta -
ja pyritty sitä jopa vähentämään eräiden ryhmien toimesta.
Vähän pelottaa, milloin säästöaalto menee sairaalateologiaan, -
joka on vahva tukijalka siellä.
Siis sairaalateologihan on niin kuin...
On hyvä, että on joku, joka on pelkästään tätä asiaa varten.
Että tämä asia pysyy sairaalassa tapetilla koko ajan. - Joo.
Sairaalateologi ottaa aina huomioon ihmisen oman uskontokunnan -
ja lähtee siitä, että se on niin kuin...
Meidän oman sairaalan nettisivuilla on "tarjolla muttei tyrkyllä".
No niin, se on hyvin sanottu.
Kun itse vuosikymmeniä olin H:gin terveyskeskuksen palveluksessa, -
mietittiin, pitäisikö olla myös terveyskeskuspastoreita?
Ei se hassumpi ajatus ollut, mutta siihen tuli tk-päihdetyöntekijä.
Mutta joku, jolle voi avautua.
Ehkä nykyään ei osata sillä lailla hakeutua seurakuntiin -
ja diakoniatyöntekijöiden juttusille.
On hyvä, että terveydenhuolto- järjestelmässämme on -
tämä sairaalateologinen mahdollisuus.
Teologit ovat myös henkilökuntaa varten ja voivat kouluttaa heitä.
Useimmat keskusteluthan käydään siellä osastolla. - Joo.
Jos tulee hankala keskustelu, voi ottaa yhteyttä sairaalateologiin -
ja käydä sitä läpi sitten jälkikäteen. - Joo.
Oletko ollut tilanteessa, jossa sinulla on ollut osastolla -
saattohoitotilanteessa olevia potilaita?
Ja miten olet siinä kokenut oman roolisi?
Olin munuaislääkärinä.
Jotkut dialyysipotilaatkin joutuivat tilanteeseen, -
jossa mietittiin, jatketaanko dialyysia vai ei.
Tässä tapauksessa oli hirveän hyvä, jos oli tehty hoitotestamentti.
On tärkeää, että on väline, jonka kautta voi puhua tulevaisuudesta.
Voi ottaa puheeksi sen, miten minua hoidetaan, -
kun en enää pysty päättämään itse. Koen, että käydyt keskustelut -
testamentin tiimoilta olivat hyviä, kun piti oikeasti päättää.
Kun kunto todella huononi niin että piti miettiä, -
onko dialyysissä enää mieltä vai onko se enää kiusaamista.
Oli hyvä, että sanoit tuon hoitotestamenttiasian.
Otit esille sen näkökulman, että se on avain, -
joka avaa ja sallii keskustelun. Se on silta keskusteluun.
Voi todella olla vähän vaikeampaa avata sitä, -
jos hoitotestamenttia ei ole pohdittu.
Sanotaan, että Suomessa ei osata erottaa toisistaan -
asiasta puhumista ja sen toivottamista.
Tämä estäisi sen, että jos ottaa asian esille, -
niin tavallaan toisi kuoleman siihen lähelle. - Joo.
Ne ovat kuitenkin isoja päätöksiä.
Siinä täytyy huomioida hienovaraisesti -
potilaan suhtautuminen siihen -
ja myös ottaa tietyssä mitassa omaiset huomioon.
Mutta kyllä se varmaan niin on, että se on -
lääkärin ja potilaan välinen vuoro- puhelu, joka on avainasemassa.
Olen kokenut niin, ettei omaisten päätettäväksi voi liikaa sälyttää.
Heille voi tulla huono omatunto myöhemmin, -
että teinkö oikean vai väärän päätöksen.
Olen kokenut sen joskus vähän jopa julmaksi, -
että pistetään omainen päättämään, jos potilas on siinä tilassa, -
ettei hän ole kykenevä kunnollisesti tekemään tietoista päätöstä.
Silloin näkisin, että lääkäri on avainasemassa.
Lääkäri toimii siten kuin hänen käsityksensä mukaan potilas toivoisi.
Se on tärkeää. Ja tärkeää siinäkin mielessä, -
kun puhutaan elinsiirroista. Suurin osa luovutetuista elimistä -
tulee vainajilta eli ihminen on kuollut, kun aivot ovat kuolleet.
Uusi lainsäädäntö lähtee siitä, -
että yli 80 % suhtautuu myönteisesti elintensä luovutukseen, -
jos he eivät itse enää tarvitse. - Joo, kyllä. - Niin, tuota... -
silloin omaisten keskuudessa syntyvässä hämmingissä, -
sen keskellä ei tarvitse kysyä, mitä mieltä olette.
Lähdetään siitä, että todennäköisesti hän haluaa.
Vai onko hän sanonut, että häneltä ei saa elimiä irrottaa?
Aivan. Ei ole nimenomaan kieltänyt, jolloin vaikeneminen = myöntyminen.
Omaisten ei tarvitse antaa lupaa asialle, -
joka heistä sillä hetkellä on erittäin kurjaa.
Se on kurjaa. Toiset tosin kokevat, että elämä tavallaan jatkuu, -
että saadaan elin, esim. sydän, käyttöön.
Veit sanat suustani. Minäkin hämmästyin tätä.
Kun nähtiin, että läheinen on hoidettu tosi hyvin, -
ja kuolema on tullut, niin elinluovutusmahdollisuus -
tuo jotenkin tiettyä hohdetta tilanteeseen.
Kaikessa tässä kurjuudessa hän voi hyödyttää -
2-3 kuolettavasti sairasta.
Joo, asiaan tulee myönteinen tuuli mukaan.
Sen olen havainnut usein. - Meillä on jatkuvasti pulaa siirtoelimistä.
Ilmeisesti nykysuuntaus on hyvä ja menossa parempaan. - Kyllä.
Ja kuolleen elinluovuttajan hoito testaa -
sairaalan sisäisen systeemin, koska useita erikoisaloja tarvitaan.
Se on nopeaa toimintaa. - Se on tiimityötä, että koko ketju toimii.
Tämä on tosi tärkeä asia.
Ei ole todella mitään epäkristillistä luovuttaa elimiä.
Päinvastoin. Siinä on enemmän laupiasta samarialaista kuin muuta.
Mitä mieltä olet nykyisestä eutanasia- myönteisestä keskustelusta, -
mitä on ollut varsinkin iltapäivä- lehdissä viime aikoina?
Eräät tahot Suomessa tuntuvat ajavan voimakkaasti, -
että Benelux-maiden tyyppinen lainsäädäntö tulisi meillekin.
Myös Ranskan presidentti Hollande sanoi pari kuukautta sitten, -
että hän haluaa Ranskaankin samanlaisen eutanasialain -
kuin Benelux-maissa.
Minusta meillä on näkyvissä pyrkimystä tähän suuntaan.
Miten lääkärinä koet tämän tilanteen ja keskustelun?
Ensin kysyn nyt, että mihin mielikuviin tämä liittyy?
Jos terve ihminen miettii ja hänelle kuvataan, -
ettet parane ja sinulla on sietämättömiä kärsimyksiä, -
haluatko, että sinut tapetaan? Eli riippuu, miten kysytään.
Siksi on ilman muuta selvää, -
että kysymys tulee aika ajoin esille, koska se on sietämätön.
Jos me tarkkaan katsotaan julkisuu- teen tulleita yksittäistapauksia, -
olennaista on, että ne ovat olleet väärässä hoitopaikassa. - Joo.
Ensiparannus olisi se, että lääkärin roolin hoitopaikan määrääjänä -
tulisi olla paljon selvempi joka kerta. - Joo.
Se ei ole joku kotiuttamistyöryhmä tms., -
vaan lähettävä lääkäri tarkkaan ottaa selville, -
että häntä voidaan hoitaa paikassa, jonne hänet lähetetään.
Tämä on paljolti... Jollain tietyllä asialla pyritään ratkaisemaan -
paljon erilaisia ongelmia, jotka eivät ratkea siten. - Joo.
Aina pitää olla luottamus kunnolliseen hoitoon.
Hoidetaan loppuun asti hyvin. Asia on aika yksinkertainen.
Toiseksi, sairaalaan ei pidä tuoda lainsäädäntöä, -
joka jakaa siellä ihmisiä.
Joo, niinhän siinä helposti käy, -
että tulee tällainen kahden kerroksen väki ja työntekijät.
Oli hyvä, että sanoit tuon, että lääkäri on avainasemassa.
Hän huolehtii siitä, että lähtevä potilas laitetaan hoitopaikkaan, -
jossa asia ymmärretään ja osataan hoitaa. - Joo. - Se on hyvä asia.
Lääkäri on kuitenkin siinä asemassa, -
että hän ehkä parhaiten tajuaa, missä todellisuudessa mennään -
ja mikä on ennuste, vaikka sen lausumisessa pitää olla varovainen.
Nyt kun meilläkin saattohoitoasiaa opetetaan, -
niin tämä on myös koulutus- ja opetuskysymys.
Se on mielestäni jatkuvan koulutuksen kysymys.
Kertakoulutus ei riitä, vaan se pitää toistaa ja siitä muistuttaa.
Sanoit aiemmin, että jokin työ tulisi toistaa vähint. 20 krt/v.
Näissäkin asioissa, jos se on satunnaista kerran 5 vuodessa, -
niin sitä ei sitten oikein osata.
Pitää pyytää siihen joku, joka osaa. - Kouluttaja.
Joka tietää, miten se tehdään. Sen verran nöyryyttä pitää olla.
Niin, ei ole itsellä sellaista kaikkivoipaisuuden tunnetta.
Olin ensiapukouluttajana aikoinaan eräissä yksiköissä -
3 tai 6 kk:n välein. Ajateltiin näitten osaavan sen, -
mutta eivät osaa, ellei sitä harjoitella.
Näistä pitää tulla osa - rohkenenko sanoa - rutiinia.
Osa normaalia toimintaa, jossa ei mene sormi suuhun, -
vaan osataan toimia. Just tuo esiinottamasi vaara, -
että jos tuo lainsäädäntö tulisi, se jakaisi ihmiset.
Näin kävi esim. Hollannissa. Siellä 20 % lääkäreistä -
vakaumuksellisista syistä kieltäytyy tästä.
Toiset taas tekevät sitä. Se polarisoi lääkärikunnan -
epätoivottavalla tavalla ja tulee vastakkainasetteluja.
Hollannissahan kävi vuosi sitten näin.
Lääkärit eivät sielläkään pidä eutanasiasta -
eivätkä halua niitä tehdä. Mielen- kiintoista. Kukaan ei halua tehdä.
Kieltäytyneet ovat usein perhelääkäreitä.
Perhelääkärisysteemin lääkäreistä ehkä noin 20 % sanoo, -
että me emme halua tätä tehdä.
Joku vapaa-ajattelijoiden euta- nasiayhdistys on huomannut tämän.
Ne ovat rekrytoineet liikkuvan yksikön "eutanasialääkäreineen".
Ne käyvät tekemässä ne eutanasiat, -
mistä potilasta eliniän hoitanut perhelääkäri kieltäytyy.
Tulee ulkopuolinen. - Hoitosuhde katkeaa.
Se on erittäin epätoivottava asia.
Sivusta tullut lääkäri ei voi potilasta tuntea -
eikä tietää, mitä hän todella ajattelee.
Kuten vapaussodanaikaiset rankaisu- joukot kummaltakin puolelta.
Joo, se kuulostaa kovin pahalta käytännöltä.
Se on Hollannissa ollut pakko aloittaa, -
koska 20 % perhelääkäreistä ei tätä tee, -
ja eutanasiaa ajava taho haluaa, ettei se siihen kaadu.
On tultu vähän niin kuin toisiin ajatuksiin.
En usko, että eutanasia, -
- vaikka sitä näin lama- tai taantuma-aikana... -
ei se minkäänlainen ratkaisu olisi esim. sairaaloiden talousongelmiin.
Päinvastoin luulen, että koko ilmapiiri muuttuisi -
ja lääkärin asenne potilaaseen voisi kärsiä haaksirikon.
Meidät on näet Hippokrateen ajoista lähtien koulutettu siihen, -
että potilasta ei saa vahingoittaa.
Silloin se murtuu eikä ole ihan hyvä asia.
Ongelmana on, että puhutaan teoreettisesti asioista, -
jotka aina liittyvät jonkun ihmisen elämään.
Ainoa oikea tapa on ottaa konkreettinen oikea tilanne -
ja katsoa, miten siinä menetellään.
Näin pitäisi lähestyä. Kun laupias samarialainen tuli, -
hän ei periaatteessa ratkaissut ryöstettyjen ongelmaa, -
vaan yhden ihmisen. - Hän käytännössä auttoi yhtä ihmistä.
Se on vähän sama asia, kun tässä voisi nyt siirtyä -
tuohon Kristillisen Lääkäriseuran työhön.
Olet ollut tämän seuran puheenjoh- tajana. - Kuten sinäkin. - Niin.
Siellä on tavoite sama: autetaan yhtä.
Semmoinen valtava tauti- tai epidemiaongelma tms. vyöryy päälle.
Eräs lähetyslääkäri sanoi minulle, että hän meni kerran Etiopiaan, -
jossa oli 200 000 ihmisen pakolais- leiri. Hän oli sen ainoa lääkäri.
Hän huomasi, että vastaanottoa voisi pitää 24 h vuorokaudessa.
Sitten hän tajusi, että jos hän niin alkaa tehdä, -
2 viikon päästä ambulanssihelikopteri vie hänet uupuneena pois.
Hän päätti tehdä klo 8-16. Sitten pannaan vastaanotto kiinni, -
ja hän huilaa. Näin hän pystyi olemaan siellä 2 vuotta.
Lähetyslääkärityössäkin autetaan niitä, joita pystytään auttamaan.
Viedään sitä osaamista myös sinne.
Meillä Kristillisessä Lääkäriseurassa on nyt noin 1 200 jäsentä.
Se on siis aika vankka seura.
Ja siellä vallitseva sopu ilahduttaa.
Kollegoja on helluntailaisia, vapaakirkkolaisia, luterilaisia.
Teologisia riitoja on onnistuttu hyvin välttämään.
Jännitteitä on, koska on monenlaisia intressiryhmiä, -
jotka haluaisivat omaa valtaansa lisätä.
Joo, se on totta. Pitää varjella huolellisesti, -
ettei seura hajoa joihin kysymyksiin. - Joo.
Siihen miinaan ei pidä astua. Meillä on kylliksi esimerkkejä, -
miten kristittyjen porukoita hajotetaan.
Meitä on niin vähän, että parempi tehdä yhdessä. Saadaan tuloksia.
Se, mikä yhdistää, on paljon suurempi kuin se, mikä hajottaa.
Se on tärkeää. Lääkäreillä vielä lääkärinammatti yhdistää, -
koska olemme niin kuin rintamatovereita omassa työssämme.
Joo, puhumme samaa kieltä - ainakin aika pitkälle.
Ymmärrämme toisiamme ja varmaan kollegiaalisuuskin on hyvä asia.
On totuttu siihen, että kaikki tekevät virheitä ja erehdyksiä.
Ne eivät siitä parane, jos alamme toisiamme moittia tai arvostella.
Arvokas asia, josta olen erityisesti pitänyt lääkäritoiminnassa, -
on kollegiaalisuus ja maltti.
Ymmärretään toisen työskentelyolosuhteet, -
mutta selvästä virheestä tietysti joutuu vastuuseen.
Kollegiaalisuuden nimissä ei saa peittää potilaalle vahingollista.
Ei tietenkään. Ja juuri tämäkin on oikeaa toimintaa.
Sen kaikki ymmärtävät ja hyväksyvät.
Kun ajattelee näitä... Tuli nyt mieleen nämä valelääkärijutut.
Siinä on kyllä joskus vähän mietityttänyt, -
miksei kummassa asiaan ole puututtu. Pitäisi puuttua.
Siinä ehkä se kollegiaalisuus on vähän vääristynyt, kuten totesit.
Tai sitten on ollut paljon töitä. Näissä valelääkäriasioissa on se, -
että kun muutama valelääkäri paljastuu...
Jos olisi valerakennusmestari tai -muurari, ei syntyisi niin suurta.
Meidän lääkäreiden arvostus on todella iso tässä yhteiskunnassa.
Se heijastuu niin, että kun tulee kilpeen pienikin tahra, -
heti syntyy kova haloo. - Oli se aika ylimitoitettu, -
kun lääkäreitä on muistaakseni 25 000 - ja 1-2 tapausta.
Oli se hiukan myrsky vesilasissa.
Tietysti sitä ei saa tapahtua eikä se nyt ehkä toistukaan, -
koska valvova viranomainenkin on tähän havahtunut -
ja eri tavalla varmaan suhtaudutaan näihin.
Äärimmäisen harvinainen marginaali- ilmiö tässä tietysti oli kyseessä.
Onko sinulla mielessä vielä jotain, mitä haluaisit sairaalle kertoa -
potilas-lääkäri -suhteesta? Viestittää sanaa ihmisille, -
jotka kokevat, että systeemi on kohdellut heitä nurjasti -
tai sairauksiin ei ole saanut apua.
Miten voisimme tällaista ihmistä lohduttaa?
Kyllä minä kiinnittäisin huomiota kuunteluun. - Joo.
Kannattaa kuunnella lääkäriä - ja lääkärin potilasta.
Parhaassa tapauksessa potilas kertoo diagnoosin. - Joo.
Eli siis kuuntelulle riittävästi aikaa. - Joo.
Ei keskeytetä potilasta, vaan annetaan hänen puhua.
Myös, kun potilaana on oman sanottavansa sanonut, -
niin jaksaisi kuunnella, mitä sanottavaa lääkärilläkin olisi.
Joo, näin on. Olen joskus ajatellut, -
että voisi ottaa potilasohjeen kasetille -
ja antaa sen mukaan kotikuunteluun.
Esitinkin tätä meidän pomoille, muttei niin voi tehdä, -
koska se rikkoo salassapitokoodeja.
Minusta siinä olisi ollut harkinnan paikka.
Tämmöisen materiaalin suunnittelu ja lisääminen olisi -
varmaan hyvin tärkeää.
Sitten voisi kuunnella kotona tai hoitajan kanssa, mistä oli kysymys.
Kiitos, Antti! Oli mukavaa, että tulit mukaan tähän keskusteluun.
Siunausta sinulle ja perheellesi jatkossa!
Meidät on kaikki luotu Jumalan kuviksi.
On tärkeää huolehtia terveydestä ja siten ennaltaehkäistä sairauksia.
Auta tukemalla tätä ohjelmaa.
Voit soittaa numeroon 0600-10077.
Puhelu maksaa noin 10 euroa, ja olet mukana tukemassa -
tätä toimintaa kaikkien meidän yhteiseksi parhaaksi.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare