Hyvät katsojat! Tervetuloa Herra käyttää lääkäriä -ohjelmaan.
Tänään haastattelen sisätautien erikoislääkäri Antti Linkolaa.
Antti, sinulla on pitkä ura takanasi lääkärinä.
Oliko aina selvää, että haluat lääkäriksi -
vai mikä sai sinut kiinnostumaan lääkärin urasta?
Ensimmäinen kiinnostava ammatti oli eläinlääkäri.
Näin sen isän kotona, että oli töissä ja arvostettu.
Seuraava oli biologian opettaja, kun opettajaksi tuli Esko Ahlgren.
Ajattelin, että tuossa on hyvä mies ja hyvä ammatti.
Mutta sitten tuli se, että pitäisi tehdä jotain todella tärkeää.
Huomasin, että ihmisten elämä voi olla vaikeaa.
Halusin oppia ymmärtämään, mitä ihminen on. - Joo.
Mitä hän tekee ja miksi hän tekee.
Eli lähinnä psykiatrinen mielenkiinto minulla oli ensin.
Se oli erittäin hyvä lähtökohta. Lähtökohtana ei ollut se, -
että ansaitsisit paljon rahaa, vaan aito kiinnostus ihmisiin.
Olen paljon opettanut lääkäreitä yleislääketieteen laitoksella.
Olen huomannut, että vaaditaan tietty sitoutuminen -
ja kiinnostus lähimmäiseen, halu ymmärtää ja kuunnella häntä.
Joo. Tavallaan voi sanoa, että haluan antaa ihmiselle sitä, -
mitä itsekin kaipaan. - Se on hyvin sanottu kyllä.
Kaikki me kaipaamme rakkautta. Elämä on rakkauden etsimistä, -
sen olen huomannut. Ja sitten toisen huomioonottamista.
Toinen toisensa huomioiminen on valtavan hyvää terapiaa.
Mikä sai sinut kiinnostumaan sisätaudeista? Oliko jotain erityistä?
No, vaimon kanssa oltiin ensin Pudasjärvellä kunnanlääkäreinä.
Sitten Lappeenrannasta luvattiin 2 paikkaa sisätaudeilta, -
kun haluttiin sairaalaan. Vuosi tehtiin töitä ja päivystettiin.
10 päivänä kuukaudesta jompikumpi päivysti, -
10 päivänä lepäsi ja 10 päivänä sitten elettiin.
Siksi mahdollisimman pian piti erikoistua.
Kun oltiin sisätaudeilla oltu, niin sisätaudit oli lyhin tie.
Ei siinä sen enempää ollut. - Siihen tartuit.
Ja sisätaudit tuntuivat jotenkin kokonaisvaltaiselta.
Siinä ollaan tekemisissä isojen ja tärkeiden asioiden kanssa.
Ja ainakin tulee se vaikutelma, että pystyy vaikuttamaan niihin.
Ihminen on aika monipuolinen kokonaisuus.
Sisätauditkin on jakaantunut useisiin eri alalajeihin -
eli erikoistumisaloihin.
Onko 50 erikoislääkärin tointa mielestäsi liikaa?
Hukkuuko siinä näkemys ihmisestä kokonaisuutena?
Tietysti se voi olla välttämätöntä tieteen edistyessä niin hurjasti, -
että ehkä näin monta erikoisalaa tarvitaan.
Mutta jonkin verran on keskusteltu, onko erikoisaloja jo liikaa.
Mitä arvelet tästä? - Erikoistuminen on toisaalta välttämätöntä.
Otetaan esimerkiksi se, että jotain asiaa pitäisi tehdä -
vähint. 20 krt/vuosi, jotta taito säilyisi, mikä on aika pieni luku.
Toinen mahdollisuus on sitten, että olisi yleisihmisiä -
ja sitten pieni joukko erikois- lääkäreitä yliopistosairaaloissa.
Lähinnä on kyse siitä, millainen henki vallitsee, -
millainen yhteistoimintakulttuuri sairaalassa on.
Mitä ajatellaan siitä, että nyt hoidossani oleva potilas on -
myös 3 muun lääkärin hoidossa? Miten me yhdessä pelataan?
Mutta isossa sairaalassa mielestäni pitäisi olla -
semmoinen hospitalisti. Amerikassa on niitä.
He kantavat huolta potilaista potilaina ja kokoavat sen tiedon.
On todettu, että se on jopa rahallisesti kannattavaa.
Erikoissairaanhoidon vaara on, että yksittäishoidoista maksavat kunnat -
saavat, mitä ovat tilanneet eli maksettavaa. - Joo.
Se ihmiselle koituva hyöty on paljon vaikeampi osoittaa, -
etenkin vuosien tähtäimellä.
Mielenkiintoinen ajatus, tämä hospitalisti. Oli minulle uusi avaus.
Otit esiin tiedon kokoojan, -
joka on tavallaan potilasasiamies sairaalassa.
Joka on lääkäri nimenomaan. - Ja hän on lääkäri. Joo.
Isossa maassa on isot ajatukset, ja tuo kuulostaa kovin hyvältä.
Ja sitten kyseessä on lääkäri, varmaan yleislääkäri?
Se on se vanhan ajan sisätauti- lääkäri. - Niin, justiin.
Se ei ole liikaa uponnut umpi- eritysrauhasiin tai finesseihin.
Mutta ymmärtää myös niitä. - Joo, aivan. Hieno ajatus.
Meidän suurissa sairaaloissamme tämmöinen saattaisi toimia. - Niin.
Ihan mielenkiintoinen ajatus.
Siinä on se, että nykyinen sairaalalaitos toimii hyvin, -
kun on yksi selvästi määritelty sairaus ja diagnoosi on varma.
Niin loistava järjestelmä! - Joo.
Jos ihmisellä on monta sairautta ja kukin kulkee omaa rataansa, -
niin hoidon yhteensovittaminen on monesti ongelma.
Monet ongelmat syntyvät, kun ihminen on niin kuin rajalla.
Ihan totta. Olen yleislääkärinä itse toiminut pian 40 v.
Ongelma on, että sairauksia saattaa olla kymmenkunta.
Lääkityksiä, joita on vaikea vähentää tai sovittaa yhteen, -
voi olla vaikka 12 tablettia/pv ja enemmänkin joskus.
Jotkut ovat puoli leikillään sanoneet, -
että kun mennään yli 3-4 sairauden ja niiden lääkityksen, -
niin silloin lääketiede muuttuu taiteeksi.
Eli niitten yhteensovittaminen on todella haasteellista. Näin se on.
Oletko aina luottanut taivaan Isään opintojen ja urasi aikana?
Onko se ollut sinulle elämän tuki ja turva esim. opiskeluaikana?
Pakko. - Niin, käytit sanaa 'pakko'.
Kyllä minäkin olen sen kokenut. Päivä on mukava alkaa rukouksella.
Jotenkin siinä on sitten rauhalli- sempi ote työntekoon. Se on näin.
Olet paljon ollut munuaistautien ja dialyysin kanssa tekemisissä.
Miten näet tämän nykytilanteen, kun viimeisen sukupolven aikana -
on sokeritauti Suomessa ilmeisesti peräti 3-kertaistunut?
Se johtaa silloin tällöin munuaisten vajaatoimintaan ja dialyysiin.
Onko odotettavissa, että tällä sektorilla tulee -
jopa työvoima- tai resurssipulaa, jos ne lisääntyvät tätä vauhtia?
2-tyypin diabeteksen aiheuttama munuaistauti on vähentynyt.
Se on vähentynyt? - Siihen on varmaan monia syitä, -
mutta resurssipulaan en pysty enää ottamaan kantaa.
Aikanaan töissä ollessa ja omassa työpaikassa -
kyllä resurssipula oli melkoinen, mutta pärjättiin kuitenkin.
Joo. - Joo, kyllä.
Mistä arvelisit munuaisongelmien vähenemisen johtuvan -
samaan aikaan, kun potilasmäärä kasvaa? Onko hoito parantunut?
Nyt menee arvaamiseksi, mutta hoito on todennäköisesti parantunut.
Nimenomaan verenpaineen hoito, joka luultavasti on hyvin tärkeä.
Se on ainoa johdonmukainen pää- telmä. Muutakaan syytä ei voi olla.
Verenpaineen hoito menee ilmeisesti pikkuhiljaa oikeaan suuntaan.
Vielä 70-luvulla oli aika vaikeaa, kun ei ollut hyviä lääkkeitä.
Käytetyt lääkkeet aiheuttivat aika vaikeita sivuoireita. - Näin oli.
Silloisista lääkkeistä ei kovin moni ole enää käytössä, -
ehkä nesteenpoistolääkkeet melkein ainoina ja jotkut harvinaisemmat.
Onhan siinä edistytty.
Sokeritaudissahan verenpaine pitäisi ilmeisesti laskea -
hiukan alemmaksi kuin muuten. - Mielellään, joo.
Mikä olisi mielestäsi hyvä taso -
sokeritautisen tavoiteveren- paineeksi? - Olen jo eläkkeellä.
Niin, minulla on sellainen käsitys, että se on nyt 120/80-tasoa -
eli pikkasen alemmaksi.
Verenpaineenhoito on kuitenkin tärkeää.
Keskustelin äsken erään sydän- spesialistin kanssa.
Hän sanoi, että nyt on käynyt Suomessa niin, -
että verenpaineet ovat lähteneet nousuun.
Kysyin, mistä hän arvelee sen johtuvan.
Hän sanoi aika hauskan vastauksen: TV:n kokkiohjelmat.
Niitä on aamusta iltaan ja aina pannaan "suola, suolaa..."
Tuntuu, että suolan saanti on noussut ja aiheuttaa ongelmia.
Hän sanoi jopa niin, että heille yliopistosairaalaan tulee -
potilaita, joilla epäillään jotain vakavampaa taustaa -
verenpaineelle: kasvainta, umpierityshäiriötä.
Mutta melkein poikkeuksetta tulee se liika suola.
Se oli aika hauska juttu oikeastaan.
Tai ei se nyt hauska ole, koska se on ongelma.
Mutta tällaisista seikoista näitä tulee.
Tähän vaan se lisäys, että ihmiset etsivät parannusta, -
mutta väestötasolla ja sitä kautta yksilötasolla -
terveet elämäntavat ovat kaiken A ja O. - Joo.
Suola on paljon tärkeämpi asia kuin monet uskovatkaan.
Ei se voi olla vaarallista. Aina olen käyttänyt.
Jos en käytä, niin pitää lisätä. - Isoisäkin käytti suolaa -
ja eli 90 vuotta. Tämmöisiä kuulee.
Mutta hikoili siitä puolet pois. - Niin juuri, hän teki töitä.
Isoisän aikaan hikoiltiin enemmän, ei vain saunassa, -
vaan fyysisessä liikunnassa. Tutustuin erääseen tutkimukseen, -
jonka mukaan nykysuomalainen liikkuu vain 10 % siitä mitä isoisät.
Eli tukkitöitä, vedenkantoa, halkojen hakkuuta, -
käveltiin kouluun, liikuttiin. Tämä on aika iso ongelma.
Nykyään onneksi on elintarvike- pakkauksissa suolamääriä, -
leivässäkin. Olen alkanut kaupassa katsoa, olisiko vähäsuolaisempaa.
Voi olla, että niitä ei tarkastella.
Katsotko sinä kaupassa suolamääriä?
Yritän katsoa. Joskus on grammoja natriumia/natriumkloridia.
Sitäkään ei aina tarkasti sanota.
Ja sitten leipoutuvuus huononee. Sekin on siinä.
Merkinnät saisivat olla yhden- mukaisempia ja tarkempia.
Olen huomannut saman asian. Se sekoittaa tavattomasti.
Suolahan on natriumkloridia, 2 atomia yhdessä.
On eri asia, ilmoitetaanko se natriumina vai natriumkloridina, -
prosentteina vai grammoina/100 g.
Siinä voisi puhua melkein hämäyksestä.
Ehkä se ei ole tahallista, mutta yhdenmukaistaa nämä pitäisi. - Joo.
Se on ihan totta.
Mitä sanoisit suomalaiselle tänä päivänä, -
jos elintavoissa, ruokavaliossa ja suolankäytössä haluttaisiin -
tällä hetkellä estää sokeritaudin lisääntymistä?
Mitä muuta pitäisi huomioida kuin suola ja kalorimäärä?
Liikunta tietysti. - Niin, liikunta on A ja O.
Sehän tässä tulikin jo esille, että liikuntaa pitäisi lisätä.
Miten paljon itse harrastat liikuntaa päivittäin?
Riippuu vähän säästä. Metsätöitä, hiihtämistä silloin. - Joo.
Kävely on jäänyt liian vähälle. - Niin, harrastat hyötyliikuntaa.
Teetkö ihan tukkitöitä vai risusavottaa?
Semmoista rantakoivikkoa kaatelen.
Sehän on monipuolista liikuntaa.
Siitä liikunnastahan itse asiassa nauttii.
Onko sinulla nykyään kotieläinten hoitoa ohjelmassa?
Kesälampaita. - Kesälampaita? - Ei enää ympäri vuoden.
Olet kokenut sen sellaiseksi miellyttäväksi harrastukseksi.
- Joo, olen. Ja lampaat pitävät semmoisen peltoaukean puhtaana.
- Eikö lampaat vaadi aika hyvän aitauksen? Ne tuppaavat karkaamaan.
Lammas on laumaeläin ja pysyy porukassa.
Kun se kerran oppii, että musta- valkoisessa langassa on taika, -
se jättää sen rauhaan eli tavallinen sähköaita.
Se riittää? - Se riittää oikein hyvin. - Aika mielenkiintoista.
Oletko vielä eläkkeellä ollessa harrastanut -
tilaisuuksissa käymistä ja puhumista?
Äsken mainitsit, että olet käynyt sotainvalideille puhumassa. - Joo.
Joittenkin mielestä liikaakin. - Niin.
Se on varmaan hyvin kiitollinen yleisö, joka kovin haluaa kuulla -
lääkärinkin mielipiteitä.
Joo. Ja voidaan tavallaan tehdä näkyviksi semmoisia asioita, -
mitkä ihmiset tuntevat, että tällaista elämässä on.
Ja sitten se toivon näkökulma ja toisen kunnioittaminen -
on hirveän tärkeää. - Joo.
Minulla on myös omissa potilaissani kokemusta sotainvalideista -
ja yleensä sodankäyneistä.
Olen huomannut, että he uskovalle lääkärille avautuvat ja kertovat -
aika mielenkiintoisiakin asioita vaikeissa ahdingoissa -
ja paikoissa kokemastaan ja miten sieltä on selvitty.
Kyllä siellä jonkin verran mielenterveyskriisejäkin oli, -
mutta yleensä suomalainen sotilas pärjäsi vaikeissakin oloissa hyvin.
Joskus tulee mieleen, että pitäisi oikein kerätä kirjalliseksi -
ne arvokkaat kokemukset, mitä hekin ovat välittäneet vastaanotolla.
Oletko huomannut itse aikanaan potilastyössä, -
että potilaiden tietäessä vakaumuksestasi he olisivat jotenkin -
kertoneet tai tarttuneet uskonasioihin?
Aika vähän. Tuota...
Se on vähän kaksipiippuinen juttu. Jos joku tulee mielistelemään, -
että "kun olette uskovainen lääkäri", niin sekään ei oikein -
ehkä ole just sitä aitoa.
Sota-aika tuli siinä mieleen, että aikanaan 70-luvulla oli -
6 hengen huoneita. Miehet olivat aika mielellään semmoisessa.
Ja tuota... Muistuttiko se jotain korsutilanteita tms.? - Joo.
Sitten keskenään keskustelivat... Siellä on niin kipeitä asioita, -
että ihanko kaikki ovat vieläkään pystyneet niistä puhumaan?
Sodan jälkeen meitä opetettiin siihen, ettei asiat puhumalla parane.
Ja on täytynyt myöntää, että kuitenkin taitaa olla niin, -
että kyllä paranee, vaikkei alussa tuntuisi siltä.
Joo, kyllä näin on. Puhuminen ja siitä keskusteleminen voi olla -
aika terapeuttista ja hoitavaakin oikealla tavalla.
Jos on kuulija, joka ymmärtää.
Näistä 6 hengen potilashuoneista sanomasi oli mielenkiintoista.
Niitä sairaaloissa oli ja vähän isompiakin. - Joo.
Se on varmaan suomalaiselle miehelle varsinkin hyvä.
Yksityishuonetta parempi ehkä. - Joo. Yksityishuone voi olla -
tietyissä tilanteissa hyvä. Pitäisi ottaa huomioon ihmisen tarve.
- Joo. - Että pitää olla se elämän tunne.
Joo, muistan. Olen itsekin ollut sairaalassa potilaana -
useitakin kertoja ja aika isojenkin asioiden takia, -
joihin en nyt lähemmin mene.
Kyllä miesten keskustelut siellä voivat olla aika syvällisiä.
Luulen, että ne ovat aika hoitavia.
Jos on hyvinkin vakavista sairauksista kyse, -
niin kyllä se kaikille tuntuu olevan hoitavaa.
Olen ollut tosiaan sekä lääkärinä että potilaana lakanoiden välissä -
ja nämä kokemukset ovat olleet arvokkaita.
Ne ovat myös syventäneet tiettyjä näkökulmia lääkärintyössä.
Jos on itse kokenut kipua tai vakavaa sairautta, -
osaa ehkä paremmin kuunnella ja eläytyä siihen potilaan rooliin.
Joo. Ja potilasyhdistysten merkitys on suuri. - Joo.
Että pääsee porukkaan, jossa puolesta sanasta ymmärretään, -
mistä on kyse. - Joo. - Avautumiseen usein liittyy -
se "Tunnustan avuttomuuteni. En pärjää tämän kanssa".
Helposti tulee tämä ajatus. Mutta porukassa, jossa tietää, -
että kaikki ovat vähän samassa pinteessä, on paljon helpompi puhua.
Kun siinä kuuntelee toisia, niin samalla saa itsekin oivalluksia.
Puhutaan niin kuin vertaistuesta. - Nimenomaan.
Siihen kannattaa kyllä satsata. - Itsekin olen aina pyrkinyt -
potilaita ohjaamaan tällaisiin vertaistukityyppisiin ryhmiin -
tai potilasyhdistyksiin. Se on tärkeää.
Sieltä voi saada jonkun erittäin arvokkaan hoitovinkin myös, -
jota ei ole tullut ajatelleeksi. - On oikein ihmetyttänyt se, -
miten hyvin kristillinen elämän ja kuoleman kysymys -
istuu tähän sairastamisen maailmaan. - Joo.
Miettii, että jos ei ole sitä käsitystä, -
että olemme Jumalan silmän alla. Emme pääse Häntä pakoon, -
että edes sylkemme nielaistaisiin. - Niin kuin Job.
Se mitä meille tapahtuu, Hän näkee sen.
Se ei ole Hänen rangaistuksensa, vaan Hän on mukana.
Kuten Jeesus samaistui meihin kaikkiin. Oli mukana pimeimmässäkin.
Joo, tämä oli hyvin sanottu.
Kristinusko antaa meidän käsittää, mikä on elämä.
Siinä on syntymä, kuolema ja siihen peittelemättä kuuluu sairauksia.
Ja sitten lähimmäisen rakkaus ja toisista huolehtiminen.
Koko sairaalalaitoshan on paljolti kristinuskon perua.
Se antaa semmoisen viitekehyksen, -
missä voimme ymmärtää tätä maailmaa paremmin. - Joo.
Joskus tavoitellaan utopistisesti täydellistä terveyttä -
tai edellytetään lääkärien poista- van kivun ja kaikki sairaudet.
Kun mennään lääkäriin, pitää heti tulla kuntoon. Ei voida odottaa.
Tämän on vähän sitä nykyaikaa valitettavasti, -
mutta kristinusko antaa tähän tämän näkökulman.
Ihminen on kokonaisuus. Tuntuu, että nykyään unohdetaan, -
että ihminen on vahvasti somaattinen, psyykkinen ja hengellinen.
Aletaan puhua vain sen psyykkisen oikeuksista -
ja hoitoon liittyvistä asioista tehdään ihmisoikeuskysymyksiä, -
vaikka ihmisen fysiikka asettaa tietyt rajoitukset.
On esim. miehiä ja naisia. Siitä ei pääse mihinkään. - Joo.
Siitä tulee vähän sellainen jotenkin -
- en sanoisi poliittinen - mutta muu käsitys.
Siis kuka määrää, kuka on sairas ja kuka terve.
Diagnoosin antava lääkäri? Vai potilaan oma kokemus olostaan?
Astutaan sellaiselle alueelle.
- Häviää se medisiininen ajattelutapa.
Joo. Siitä tulee enemmän suorittaminen.
"1 tabletti kolmesti" hoitaa tämän. "Ja seuraava potilas".
Se ei ole ihan niin yksioikoista.
Kun viime vuosina itse tein vastaanottotyötä, -
aloin hieman huolestua, kun potilaat olivat katsoneet netistä, -
mikä niitä vaivaa ja mikä on diagnoosi.
Sitten niillä on valmis lista haluamistaan kokeista ja kuvista.
Minun tehtäväkseni jää sitten tilata ne kokeet ja tutkimukset.
Joskus suoraan sanoen hieman turhautti tämä asenne, -
kun viime vuosina tein enemmän potilastyötä, -
että se olisi näin suoraviivaista ja helppoa.
Lääkäri olisi vain konsultti, joka määrää kokeet -
tai mennään lääkäriltä toiselle ja haetaan ns. toinen mielipide.
Kun Ukrainan presidentti meni sairauslomalle, -
oli erittäin terve havainto, että ihminen saa olla sairas.
Vaikka on tiukka paikka, hän saa olla sairauslomalla.
Ihmisellä on oikeus sairastaa ja olla riippuvainen muista. - Joo.
Monelle ajatus toisista riippu- vaisuudesta on täysin sietämätön, -
jos on halunnut, että ongelmat ovat aina omassa hanskassa.
Kyse on kuitenkin siitä, -
mitä me olemme toistemme suhteen.
Taistelemmeko toisiamme vastaan, pidämme oikeuksistamme kiinni -
vai onko rakkautta, joka voi yhdistää meidät?
Joo, se on totta, -
että joskus tarvitsemme hengähdys- taukoa kovin kiireisestä elämästä.
Jotkut potilaat ovat sanoneetkin, että oli upeaa, kun tuli flunssa.
Sai jäädä petiin juomaan kuumaa mehua ja huilaamaan.
Että se oli vain ansaittu -
ja täysin oikeutettu lepotauko kovassa menossa.
Siirakin kirjassahan puhutaan sairaudesta.
Siinä yksi ajatus on, että sairaus on tavallaan hiljentymisen paikka.
Ihminen miettii omaa Jumala-suhdettaan. - Joo.
Eli sairaus ei ole rangaistus, mutta voi olla tavallaan myös -
- toiselle ei saisi näin koskaan sanoa -
se voi olla myös mahdollisuus. - Tästä meidän onkin hyvä jatkaa.
Hyvä, että otit tuon esille.
Seuraavassa osiossa Antti Linkolan kanssa puhutaan siitä, -
että sairaus voi olla mahdollisuuskin.
Tämä on hyvin jännittävä ajatus, josta jatkamme.
Meidät on kaikki luotu Jumalan kuviksi.
On tärkeää huolehtia terveydestä ja näin ennaltaehkäistä sairauksia.
Auta tukemalla tätä ohjelmaa.
Voit soittaa numeroon 0600-10077.
Puhelu maksaa noin 10 euroa ja olet mukana tukemassa -
tätä toimintaa kaikkien meidän yhteiseksi parhaaksi.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare