Hyvät katsojat! Tässä jaksossa Herra käyttää lääkäriä -sarjaa -
haastattelen kirurgi Mikko Tuulirantaa -
tavallisista kirurgisista sairauksista ja niiden hoidosta.
Tervetuloa mukaan!
Olet ollut kirurgina pitkään ja sinulla on pitkä kokemus -
yleiskirurgiassa. Mitä sanoisit henkilölle, jolla on suonikohjut?
Miten tilanteeseen voisi suhtautua? Otetaanko heti puukko käteen -
vai mitä voisi tehdä? - Varmasti ei. Kerron hänelle, -
että noin joka 3. henkilöllä on suojukohjut -
ja ne ovat aina lähes vaarattomia.
Moni on tullut vastaanotolle, koska isoäidillä oli säärihaava -
ja hän pelkää itsekin säärihaavaa. Se on huoli.
Sitten jollekin tuli kuolio ja jalka amputoitiin.
Kyse on varmaan eri asiasta eli valtimo tukkeutui vanhuksella, -
verisuonen kalkkeuma.
Minä sanon heille, -
ettemme oikein tiedä suonikohjutaudin syytä.
Alaraajan pintalaskimot laajenevat vielä epäselvästä syystä.
Emme voi vaikuttaa siihen tautiprosessiin millään tavalla.
Leikkaus ei paranna tautia. Ei verenpainetautiakaan paranna lääke.
Se pitää vain oireet kurissa. Tämä on täysin oireenmukainen leikkaus.
Erilainen kuin tyräleikkaus, jossa mekaaninen vika korjataan.
Tämä on jonkinlainen... Se on muu.
Niitä kohjuisia suonia ei voida korjata. - Joo.
Osa luulee, että kun ne ovat laajentuneita ja mutkaisia, -
että ne vedetään suoraksi, oiotaan. Käydään "oikomassa" suonia.
Se ei pidä paikkaansa. Sanotaan, että läpät vuotavat, -
mikä kyllä on totta. Suoni laajenee mutta läppä ei. Se alkaa vuotaa.
Läppiä ei voi korjata. On yritetty ja tuloksia saatu, -
mutta pian tauti uusiutuu. Vialliset suonet pitää poistaa.
Tauti etenee taustalla koko ajan.
Kun menee esim. 5 vuotta, joka 5.:llä on jo uudet kohjut -
ja taas voi joutua uusintaleikkaukseen.
Ne leikataan, jos jalat selvästi turpoavat. Kengät eivät mahdu.
Komplikaatioina voi olla lisä- tauteja, esim. hankalaa ihottumaa.
Silloin korjataan. Kutisee. Ääri- tapauksissa jopa säärihaavaa.
Ehkä 1 % näistä potilaista saa säärihaavan jossain vaiheessa.
Se on vain noin 1 %. Osa särkee ja ovat kipeitä.
Silloin vialliset pintalaskimot pyritään tuhoamaan.
Ennen leikkauksella, mutta nykyään osa voidaan kutistaa tukkoon -
vaahtohoidolla tai pitkä suorempi suoni poltetaan kiinni.
Sinne pannaan katetri, joka kuumen- taa, polttaa sen ilman leikkausta.
Näin saadaan ne senhetkiset kohjut pois.
Varsinkin leikkaus voi aina jättää jälkensä sinne.
Se on vaihtokauppaa: kohjut meille, arpi teille, kuten aiemmin sanoin.
Etenkin leikkaus voi vaurioittaa pintahermoja.
Pieniä pintahermoja katkeaa, tunto muuttuu epämiellyttävästi, -
mikä voi olla ikävämpi kuin pieni kosmeettinen vaiva.
Julkisella puolella emme leikkaa suonikohjuja siksi, -
että kesällä voi pitää lyhyttä hametta. - Niin, juuri.
Komplikaatioita voi tulla. - Joo, ja juuri niin kuin sanoit, -
leikkaus ei ole lopullinen hoito, vaan uusitaan 5 vuoden välein.
- No, ei välttämättä, mutta osa tulee takaisin, uusiutuu.
Ei saavuteta yhtä kaunista tulosta kuin mitä oli 11-vuotiaana. - Joo.
Kiputilojakin voi mahdollisesti tulla. - Joo, kyllä.
Jos pinnallinen kohju tulehtuu, trombosoituu tai tukkeutuu, -
sekään ei ilmeisesti ole vaarallista.
Yksi komplikaatio on pinnallinen laskimotukkotulehdus. - Joo.
Siellä tavallaan veri virtaa väärään suuntaan.
Kun nousee ylös, veri valuu nivusesta takaisin nilkkaan.
Kun kohjut ovat mutkaisia, sinne tulee pyörteitä, turbulenssia.
Se aiheuttaa tukosvaaran kohjuihin vähän kuin sydämessä, -
jos on eteisvärinä. Voi tulla sydämen oikeaan eteiseen hyytymiä.
Sellaista voi myös tulla. Iholla on kovia tummia, kipeitä paukamia.
Ne voivat joskus aiheuttaa syvän veritulpan -
ja olla jopa jonkin verran vaarallisia. Lääkehoitoa suositellaan -
siksi hankalaan pintalaskimo- tulehdukseen.
Sen jälkeen ne pyritään kyllä hoitamaan, mutta vain pahimmat.
Usein on pieniä pikkusormenpään kokoisia yksittäisiä.
Ne ovat yleensä vaarattomia.
Jos on laskimotulehdus, kannattaa mennä lääkärille.
Annetaanko kipulääkettä, antibioottia?
On tutkittu, että jos on lievä, 4 viikon tulehduskipulääke riittää.
Laajempialaisessa napapiikkejä, hepariinin sukulaisia.
- Niitäkin käytetään. - Joo. - Potilas itse pistää ne? - Kyllä.
Jopa keuhkoveritulppia pintalaskimotukoksista on levinnyt.
Riski on siis olemassa? - On. Kyllä kannattaa näyttämässä.
Mitä sanoisit tuki- tai puristus- sukkien käytöstä? Onko hyötyä?
Tutkittua tietoa on kyllä aika vähän, -
mutta suositellaan. Lievittää oireita eikä ainakaan haittaa. - Joo.
Tutkimustieto kyllä on vähäistä.
Seisomatyössä siitä voisi olla hyötyä?
Joo, suosittelen kyllä aina, jos jalat turpoavat.
Näitähän on eri puristusasteita.
Jos on jokin valtimotauti, niin sukan puristusvoimakin täytyy -
mitata ihan verenpainetta mittaamalla.
Nykyisiä liukusukkia on aika helppoa vetää jalkaan.
Joo, ja on apuvälineitä. Telineitä, jos on huonot kädet.
Kyllä niistä vaikuttaa selvää hyötyä olevan.
Etenkin veritulpan/syväveritulpan jälkeen ne ovat välttämättömät.
Kaikkia suonikohjuja ei siis pidä heti rynnätä leikkaamaan.
Ei missään nimessä. Englannissa tutkittiin taannoin, -
mikä on yleisin syyte lääkäreitä vastaan. - Joo.
Privaatissa tehdyt suonikohju- leikkaukset.
Potilas oli tyytymätön kosmeettiseen tulokseen tai tuntohäiriöihin.
Suonikohjut oli yleisin syy käräjöintiin Englannissa.
Potilaiden odotukset ovat suuria.
He kuvittelevat enemmän. Ehkä kaikkia haittoja ole kerrottu.
Sitten he ovat tyytymättömiä.
Tuntemalleni kirurgille, joka käsittelee potilasvalituksia, -
tuli potilas valittamaan leikkauksen jälkeen, -
että siitä jäi arpi. Tavallaan tämä on ilmennyt tässäkin.
Niin, joo. - Hän oli tyytymätön, koska jäi arpi.
Kaikkea tällaistakin esiintyy.
Sitäkään ei ehkä tiedetä, että jää arpi.
Se on hyvä sanoa. Itsekin yleislääkärinä poistan -
pieniä tuumoreita kasvoista, mutta vain ryppyisille ihmisille. - Joo.
Sanon hoitajan kuullen, että emmehän sitten mene käräjille, -
kun tästä tulee yksi ryppy lisää.
Varmistan sen, että potilas ymmärtää, että arpi jää. -Joo.
Se on tietysti aika selvä asia, mutta tässä on nyt käynyt ilmi, -
ettei kaikkia suonikohjuja eikä tyriäkään tarvitse leikata.
- Ei. - Mitä sanoisit sappikivistä?
Sappikivet on sama. Hyvin monilla on oireettomia sappikiviä, -
jotka löytyvät sattumalta muuta tutkittaessa.
Oireettomiin ei pidä koskea.
Itsellä on käynyt valitettava tapaus erikoistuessani.
Ylilääkäri määräsi, että kaikki tavatut sappikivet pitää leikata.
Peruste oli, että ikääntyessä leikkaus voi olla paljon vaarallisempi.
Pitää heti leikata. Kun tulin osastolääkäriksi aluesairaalaan, -
sattumalta löytyi 60-vuotiaalta naiselta sappikivi.
Yliopistosta oli leikkausmääräys ja leikkasin sen.
Poistettu sappirakko avataan aina ja siinä oli omituinen haju, -
mutta en ymmärtänyt sitä silloin. Parin päivän päästä potilas oli -
kuumeessa ja huonokuntoinen. Haavassa oli kaasua. Se ritisi.
Kaasukuolio. Sappirakossa voi olla kaasukuoliobakteereja.
Oireet on sinänsä siellä. Lähdettiin ylihappipainehoitoon Turkuun -
ja Tampereen kohdalla jo hän menehtyi siihen myrkytykseen.
Ja oli täysin tarpeeton leikkaus, joka tehtiin määräyksestä.
Siitä opin, etten ikinä enää leikkaa kenenkään määräyksestä mitään.
Sovin potilaan kanssa itse. - Lääkärillä on onneksi -
aika vahva autonomia päättää, mitä tekee, mitä ei. - Joo.
On hyvä muistaa, ettei voida määräillä.
Jokainen harkitsee oman harkintansa mukaan.
Lääkärin ammatin yksi hyviä puolia onkin vapaus ja harkinta.
Ei aina tarvitse mennä sen hoitokuvion mukaan.
Yleensä se on ok, mutta on yksittäistapauksia turhine riskeineen.
Bakteerit voivat olla tosi vaarallisia, kuten kaasukuoliobakteerit.
Niiden kanssa ei nykyäänkään ole leikkimistä.
Hyvin vaarallinen streptokokki tai e-koli -infektio voi -
hyvin nopeasti viedä potilaan mukanaan.
Hyvin huolellinen ja tarkka täytyy olla siinä, mitä tekee.
Todettuja sappikiviäkään ei kannata rynnätä leikkauttamaan, -
ellei ole riskiä, että kivi liikkuu -
tai on tehnyt haimatulehduksen tukkimalla haimatiehyen.
Ne ovat erikoistapauksia. - Joo, kyllä.
Ei kaikkea "houkuttelevaa" leikattavaa kannata heti poistaa.
Mites divertikkelit, pullistumat paksussasuolessa,-
jotka ovat aika yleisiä.
Kuinka monella %:lla yli 60-vuotiailla niitä mahtaa ollakaan?
Tarvitseeko niitä leikata usein?
Ne voivat tulehtua kuten umpilisäke ja tehdä umpipussitulehduksen.
Oireetkin ovat samanlaiset, mutta usein vasemmalla vatsassa.
Niitä pyritään hoitamaan antibiooteilla ja usein paranevat.
Vaikka toistuisikin, niin vielä antibiootilla.
Jatkuvissa tulehduksissa, puhkea- missa ja ahtautumissa leikataan -
ja poistetaan osa paksusuolta. Komplikaatioita voi tulla.
Se ei ole kyllä mitään helppoa kirurgiaa, että hyvin harkiten.
Joo, varmaan näin on, että kovin tavallinen tauti se on -
ja antibiooteilla varmaan ensin kokeillaan. - Joo.
Se on noussut selvästi ylipainon myötä.
Ja liittyy hieman rotuun. USA:n latinoilla kuulemma -
se on aivan kansantauti liittyen ylipainoon ja rotuun. - Joo.
Umpipussitulehduksesta on paikoitellen tullut ihan kansantauti.
On aika mielenkiintoinen havainto, että se liittyisi ylipainoon.
Olisiko sillä myös osuutta, ettei ravinnossa ole kylliksi kuitua?
Joku sellainen... En ole niin seurannut viime aikoina, -
kun en ole varsinainen gastrokirurgi. Jotain nyt tiedän, mutta...
Mikä on mielestäsi tällä hetkellä -
yleiskirurgian alalla suurin haaste?
Tai tauti, joka ikään kuin vyöryy tai ylittää -
kapasiteetin tai mahdollisuuden tehdä leikkauksia?
Ainakin oman työn kannalta nämä krooniset haavat. - Joo.
Niitä on - ja tautikirjo on niin moninainen.
Ne johtuvat niin monista eri syistä.
Krooniset haavat nimenomaan sääressä ja nilkassa -
ja diabeetikoilla ja näin. Ja niitä tulee aina vain lisää.
Se on vaikea kapiitteli ja etenkin länsimaissa yhä lisääntyy.
Se on minun työssäni kaikkein vaikeinta.
Nivustyrän mekaaninen vika on helppo korjata. - Joo.
Krooninen haava taas on tauti. Emme aina tiedä, mitä taustalla on.
Ne lisääntyvät koko ajan, kun diabetes lisääntyy, väestö ikääntyy.
Myös ylipaino selvästi altistaa säärihaavoille.
Kun nämä yhä lisääntyvät, se tuntuu masentavalta.
Omasta perspektiivistäni näkisin nämä krooniset haavat.
Se on kiinnostava havainto, koska ne ovat tosi haasteellisia.
Itsekin olen yleislääkärinä tk:ssa paljon niitä kohdannut -
ja yrittänyt hoitaa erilaisilla salvoilla ja entsyymeillä -
ja milloin näillä sinkki- ja puristussukilla.
Joskus ne saadaan kiinni, joskus ei ja sitten lähetetään kirurgiaan.
Se on vaikeaa, kun kudokset ovat heikkoja - siksi haava on tullut.
Koettaa siihen sitten ihosiirrännäisiä laittaa -
tai en tiedä, millä kaikin tavoin niitä hoidetaan.
Kyllä se menee diabeteksen lisääntymisen kanssa myös. - Joo.
Sitten törmää ihmisiin, jotka ihmettelevät, että joku ei parane.
Heidän mielestään lääketiede on NIIN kehittynyt.
Tapaan sanoa, ettei tämä nyt niin kovin kehittynyttä ole.
On paremmin kuin 100 vuotta sitten, mutta tietämättömyyttä on paljon!
Kroonisista haavoistakaan emme usein tiedä, mikä siellä on.
Se vain ei parane, vaan on vuosia. Kyllä paljon tutkittavaa vielä on.
Ei sillä kehittyneisyydellä kannata kerskua.
Ihmisillä on ehkä vähän väärä käsitys, -
kun media niin toistaa sitä kehittyneisyyttä.
Paljon hyvää on, mutta vielä on löydettävää ja kehitettävää.
Epärealistiset vaatimukset, että lääkärit hoitavat nyt heti -
kaiken kuntoon, että huomenna päästään golfkentälle.
Ne ovat lisääntyneet nykytempossa, että heti kaikki kuntoon. - Joo.
Jos ei mene niin, niin sitten valitetaan.
Onneksi meillä valituksia ei ehkä ole niin paljon kuin USA:ssa.
Kasku kertoo, että kirurgikierroksen jälkeen on juristikierros.
Varmaan sinäkin olet törmännyt näihin.
Meillä on onneksi isännänvastuu- vakuutus -
ja Lääkäriliiton vakuutuskin taitaa toimia.
Se on joskus vähän turhauttavaa.
Tietysti tulee olla oikeus huomauttaa, jos kokee menneen vikaan.
Sitten tutkitaan ja selvitetään, mutta onneksi niitä ei ole -
Suomessa järjettömästi. Korvauk- setkaan eivät ole 10 miljoonaa, -
vaan joku järkevä summa. - Joo.
Sekin ehkä tasapainottaa tilannetta.
Ilmapiiri on ollut tässä kohtuullisen hyvä ainakin omassa työssäni.
Onko sinulla tästä jotain kokemuksia?
No, henkilökohtaisesti valituksia on tullut erittäin vähän. - Joo.
Ei mulla ole ollut... Aina muutama totta kai.
Joku virhe voi aina tulla.
Tavallisin on ollut, että joku puhdas leikkaushaava infektoituu.
Traumatologian ja ortopedian kollegoille tulee, vaikka ovat hyviä.
On jokin hankala luunmurtuma tai trauma tms.
Ne ovat monesti aika vaikeita. Tai joku rappeumasairaus.
Ne eivät parane. Kiertäjäkalvosimen repeämä voi revetä uudestaan.
Sinne tulee valituksia. Sen ymmärtää työn luonteesta johtuen.
Niin kyllä siellä on niitä. - Kyllä näin on.
Jo edesmennyt, pääosin yksityis- sektorin erikoiskirurgi sanoi, -
että vakuutusten on oltava ok. Hänkin oli huippu, yksi parhaita.
Siltihän niitä aina tuli. - Joo.
Tämä ei tarkoita sitä, ettei pidä valittaa. Ehdottomasti pitää, -
jos kokee, että on tehty väärin. Silloin totta kai.
Mutta ei sellaista perusteetonta sitten...
Sehän ei ole kenenkään kannalta rakentavaa.
Lääkärit Suomessa varmaan tekevät vipittömästi parhaansa.
Meillä lääkärikunta tuntemani mukaan on luotettavaa ja asiallista.
- Joo. - Ylilyönnit ovat aika harvinaisia.
Toimin itse 10 vuotta apulais- ylilääkärinä yksikössä, -
missä oli 120 työntekijää. Huomasin, että tulleet valitukset -
johtuivat huonosta käytöksestä - melkein poikkeuksetta.
Jos opetetaan asiallista käytöstä ja anteeksipyytämistäkin -
ja virheen myöntämistä, niin kyllä se siitä selviää.
Jos ollaan ylimielisiä, vähän röyhkeitäkin ja kielletään kaikki, -
vaikka olisi jotain tapahtunut, niin siitä ei hyvää seuraa.
Ihmisiä täytyy kohdella avoimesti ja rehellisesti. - Joo.
Olen hieman saanut valituksia, kun olen ohjeistanut ylipainosta.
Niin, joo. - Siitä ei aina pidetä. Olen joskus sanonut, -
että leikkaus on vaikeampi, tulokset huonompia.
Olen antanut ohjeita, mikä ei kaikille sovi.
Siitä on ehkä tullut eniten. Siis aina silloin tällöin yksittäisiä.
Joo, voin kuvitella.
Erään Pohjois-Ruotsin sairaalan kirurgit päättivät kerran, -
etteivät he leikkaa, ellei potilas ole tupakoimatta 4 viikkoa.
Nukutusriskejä ym. tulee kovilla tupakoitsijoilla.
Etenkin Lapissa tupakkamiehet ovat kovia tupakoimaan.
Siitä nousi iso haloo, ja se piti vetää takaisin.
Tottahan se on, että se on turvallisempaa, jos ei tupakoi.
Eräs kollega, terveyskeskuslääkäri teki niin, -
että potilastuolin ja oven välissä -
ennen tuolille pääsemistä oli henkilövaaka.
Jokaisen piti astua vaa'alle, ennen kuin sai luvan istua.
Valituksia tuli niin paljon, että ylempi johto poistatti vaa'an.
Mielestäni se oli hyvä juttu. Tämä pitäisi aina ottaa huomioon.
Minulla on polihuoneessa vaaka. Usein pyydän potilasta astumaan -
"ihmisen pahimpaan viholliseen". Joskus täytyy, -
kun potilas ilmoittaa 110 kg, niin vaaka näyttää 140 kg.
Juuri niin, ilmoitettu paino ei aina ole... - Ei ole.
Kyllä se on tavattoman iso riski, kun 60 % miehistä on ylipainoisia.
Miehiä on enemmän ylipainoisia kuin naisia.
40 % naisista ja 20 % koululaisistakin lie ylipainoisia.
Tämä on huima riski monestakin syystä: diabetes, ylipaino -
ja kulumaviat, niin kyllähän se on... - Joo.
Yhdessä aiemmassa jaksossa keskusteltiin -
USA:ssa esitetystä visiosta, jossa tulevien sukupolvien aikana -
joka 2. sairastuu aikuisiän diabetekseen.
Kyllä se aika pelottavaa on. - Joo.
Onhan meilläkin niitä potilaita jo 0,5 miljoonaa.
Huomattavana haasteena työssäsi otit esiin krooniset haavat.
Diabeteshan on siinä se riskitekijä.
Mitä sanoisit rannetunneli- oireyhtymästä tai hermopinteestä?
Jos yöllä kädet kovasti särkevät, mitä siinä voi olla takana?
Joo, ranteessa on anatominen kapeikko, -
mistä tulee medianushermo, joka hermottaa nämä 3 1/2 sormea -
ja sitten tähän motoriikkaan näin.
Se voi olla synnynnäisesti hieman ahdas. Kun ikää tulee -
ja paikat jäykistyvät, niin se ei ole niin joustava enää.
Kun yöllä ranne menee näin, se joutuu puristukseen ja puutuu.
Oire voi olla tosi hankala. Hermo voi jopa surkastua tästä.
Menee tunto ja motoriikka. Aluksi kannattaa ehkä panna yölasta, -
ettei käsi menisi näin, vaan pysyy suorana.
Kyllä joitakin on niin pahoja, -
että rannekanava pitää avata ja avartaa. Anatominen kapeikko -
ja ikääntyminen. Niitä on eriasteisia.
Synnynnäisesti hieman ahdas ja kun tulee ikää lisää...
Sitten tietyt sairaudet, esim. diabetes, herkistävät hermoja.
Ja reuma voi ahtauttaa niitä. Ne voivat olla merkittävä vaiva.
Yöllinen jatkuva käsisärky voi olla peruste tutkia asiaa.
Se on kliinisestikin aika helppo tutkia.
ENMG-tutkimus paljastaa, onko hermonopeus tässä alentunut.
Usein se on kliinisestikin selvä. - Juu, se on kliininen diagnoosi.
Aina sitä sähköistä tutkimusta ei tarvitse tehdä.
Tulokset ovat ilmeisesti hyviä. - Tulokset ovat aika hyviä kyllä.
Kiusallisia arpia on joillakin, muttei yleensä suurempia ongelmia.
Jos olisi, niin ei kai niitä sitten leikattaisikaan.
Tuo yölasta oli hyvä konsti.
Käsi pysyy suorana, ja vaiva voi helpottua sillä.
Joskus ottaa tarvittaessa pienen särkylääkkeenkin.
Mutta pelkkä lastakin riittää. - Se voi olla, kun käsi menee näin.
Silloin se jää pinteeseen.
Toinen tavallinen käsivamma on tenniskyynärpää.
Kun puristetaan tai väännetään, tulle tänne kiputila.
Mitä sille kannattaa tehdä? Leikataanko niitä?
Mielellään ei nykyään leikata. Minulla itselläni on ollut -
ja olen venyttänyt sitä. Kun se täältä kutistuu, suoristan käden.
Väännän täältä (se on tuolla), kun se on tämä ranteen ojentajajänne.
Venyttelen sitä ja se on mennyt sillä.
Nykyään ortopedit kokeilevat induktiohoitoja.
Ei panna kortisonia, vaan verihiutalekasvutekijää, -
joka sitä pehmittää ja lievittää tulehdusreaktiota.
Pyritään leikkauksista pois. Leikkaus on sitä, -
että jänne irrotellaan täältä. Se ei toimi enää niin hyvin.
Ei katkaista mutta irrotellaan. - Leikkaus ei ehkä tuo onnea.
Ei välttämättä. Ja komplikaatioita voi tulla, -
infektioita tms. ja hankala arpi. Siksi pyritään hoitamaan toisin.
Mites olkaleikkaukset? Niistä on puhuttu, -
että olkakiputilojen leikkauksia tehtäisiin turhaan.
Oletko niitä joutunut tekemään? - No, en ole ortopedi.
Nuorempana aluesairaalassa oli aikanaan jonkin verran pakko tehdä.
Se johtuu useimmiten rappeumasta, olkanivelen yläosan ahtaumaa.
Se johtuu siitä, että paikat jäykistyvät. Se ei liiku.
Se jää nipistykseen. Olen itsekin sen saanut -
ja hoitanut sen fysioterapialla kuntoon. Kannattaa mennä sinne.
Ei leikkaamalla ehkä niin hyvää tule.
Kiitos neuvoista, Mikko. Fysio- terapiakin on veitsen vaihtoehto.
- Joo, kyllä. - Kiitoksia tästä.
Meidät on kaikki luotu Jumalan kuviksi.
On tärkeää huolehtia terveydestä ja siten ennaltaehkäistä sairauksia.
Auta tukemalla tätä ohjelmaa.
Voit soittaa numeroon 0600-10077.
Puhelu maksaa noin 10 euroa ja olet mukana tukemassa -
tätä toimintaa kaikkien meidän yhteiseksi parhaaksi.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare